КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 757/13436/25-ц 

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2125/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В.,-
встановив:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
Позивач просив стягнути із Офісу Генерального прокурора завдану моральну шкоду у розмірі 1 000 029 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 лютого 2022 року позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відповідачем не було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та постановлено зобов`язатикомпетентних посадових осіб Офісу Генерального прокурора внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою  ОСОБА_1 від 02 лютого 2022 року про вчинення кримінального правопорушення та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок незаконної бездіяльності уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора йому заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 1 000029 грн 00 коп.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В судовому засіданні представник Офісу Генерального прокурора заперечила щодо вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлений належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Офісу Генерального прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог та відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Сам факт прийняття слідчим процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.
Висновки суду відповідають вимогам закону.
Встановлено, що 02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 332 КК України. 
ОСОБА_1 просив відкрити кримінальне провадження відносно службових (посадових) осіб Державного бюро розслідувань, які зловживають посадовим становищем та умисно не виконують ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у справі за № 761/39755/20.
Згідно листа Офісу Генерального прокурора від 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про направлення за належністю поданої заяви щодо можливого невиконання службовими особами Державного бюро розслідувань ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року.
ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із скаргою набездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора та про зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після отримання заяви про кримінальне правопорушення.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2022 року названу скаргу задоволено та постановлено зобов`язати компетентних посадових осіб Офісу Генерального прокурора внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою  ОСОБА_1 від 02 лютого 2022 року про вчинення кримінального правопорушення та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначав, що посадовими особами Офісу Генерального прокурора не зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань подану ним заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 388 КК України. 
Враховуючи порушення посадовими особами Офісу Генерального прокурора гарантованих прав позивача на внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду у розмірі 1 000 029 грн 00 коп.
Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб
при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України
в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 ЦК України).
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок про те, що застосовуючи ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією
з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Крім того, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване
ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно із ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді
за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого
чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності
у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль
за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі
не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.
Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах: від 03 березня
2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20);
від 24 грудня 2021 року у справі № 646/5190/19-ц (провадження
№ 61-3057св21), від 04 квітня 2022 року у справі № 638/12050/20 (провадження № 61-14178св21).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог та відсутності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.
Сам факт постановлення слідчим суддею процесуальної ухвали не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора заподіяли позивачу моральної шкоди. 
Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2022 року, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій посадових осіб Офісу Генерального прокурора та притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц та від 19 червня 2023 року у справі № 638/10789/20.
Так, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2022 року названу скаргу задоволено та постановлено зобов'язатикомпетентних посадових осіб Офісу Генерального прокурора внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою  ОСОБА_1 від 02 лютого 2022 року про вчинення кримінального правопорушення та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
На виконання вказаної ухвали 24 січня 2023 року Офісом Генерального прокурора розпочато кримінальне провадження за № 42023000000000063 за ч. 2 ст. 382 КК України.
Відтак, ОСОБА_1 реалізував своє право на оскарження процесуальних рішень посадових осіб Офісу Генерального прокурора.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що бездіяльністю посадових осіб Офісу Генерального прокурора позивачу завдано моральних страждань, колегія суддів оцінює критично, оскільки останнім не надано достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому страждань, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) посадових осіб.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 28 липня 2025 рокуухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко