ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 грудня 2025 року           справа №200/3198/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі № 200/3198/25 (головуючий суддя у І інстанції – Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління пенсійного фонду України у Вінницькій області № 052630004964 від 21.04.2025 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, прийняте за результатами розгляду заяви від 13 квітня 2025 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати, згідно трудової книжки:
до спеціального стажу періоди роботи учнем складача поїздів з 28.07.1997 по 04.12.1997, складачем поїздів з 05.12.1997 по 02.12.2002, з 01.12.2007 по 31.12.2007, з 22.12.2011 по 10.06.2015;
до загального страхового стажу період проходження військової служби з 18.12.1989 по 29.12.1991,
- призначити пенсію за вислугу років відповідно до п.п. 2-1, 16 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 (в редакції Закону № 2148) та п. “а” ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 (в редакції до внесення змін Законом № 213).
В обґрунтування позову зазначив, що відповідач ухвалив протиправне рішення № 052630004964 від 21.04.2025, яким позивачу відмовлено в призначені пенсії за вислугу років, з посиланням, що він не має необхідного спеціального стажу.
Вказує, що відповідач протиправно не зарахував до спеціального страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років спірні періоди роботи, у зв`язку з відсутністю уточнюючої пільгової довідки, не зважаючи, що такі періоди підтверджені записами трудової книжки.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії № 052630004964 від 21.04.2025 ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2025 про призначення пенсії, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 28.07.1997 по 04.12.1997, з 05.12.1997 по 02.12.2002, з 01.12.2007 по 31.12.2007, з 22.12.2011 по 10.06.2015 та до загального страхового стажу період строкової військової служби з 18.12.1989 по 29.12.1991.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги.
Рішенням управління № 052630004964 від 21.04.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки він не має необхідного спеціального стажу.
До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не враховано спірні періоди роботи позивача, оскільки записи у трудовій книжці про його роботу у ці періоди не підтверджують стаж роботи зі шкідливими і важкими умовами праці і подання уточнюючої довідки в такому випадку є обов`язковим. До заяви про призначення пенсії за вислугу років вищевказана довідка позивачем не надана.
До страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 18.12.1989 року по 29.12.1991 року, згідно військового, оскільки по батькові « ОСОБА_2 » (рос.мова), вказане у військовому квитку, не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » (рос.мова), згідно паспортних даних заявника, крім того відсутній номер наказу при звільненні з військової служби.
Позивачем рішення суду першої не оскаржується.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені обставини справи.
ОСОБА_1 13.04.2025 позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
За принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення № 052630004964 від 21.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної кількості спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
Так, згідно з вказаним рішенням, вік заявника – 55 років, страховий стаж особи становить – 31 рік 11 місяців 27 днів, спеціальний стаж заявника за вислугу років складає 5 років 10 місяців 0 днів.
Також вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період проходження військової служби з 18.12.1989 по 29.12.1991, згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки по батькові « ОСОБА_2 » (рос.мова), вказане у військовому квитку, не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » (рос.мова), згідно паспортних даних заявника; крім того відсутній номер наказу при звільненні з військової служби.
До заяви про призначення пенсії за вислугу років уточнююча довідка підприємства не надана. Оскільки підприємства на яких працював позивач розташовані на території можливих бойових дій, згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» спеціальний стаж особи за вислугу років, розрахований, згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу та становить 5 років 10 місяців 0 днів.
записами в трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01.09.1989, що видана на ім`я ОСОБА_1 підтверджено, що він, зокрема, працював:
у залізничному цеху № 22 Відкритого акціонерного товариства «Дружківський машинобудівний завод»:
- з 28.07.1997 по 04.12.1997 - учнем складача поїздів (запис № 10 - 11);
- з 05.12.1997 по 02.12.2002 - складачем поїздів (запис № 11 - 12)
у залізничному цеху Відкритого акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» :
з 14.09.2005 по 13.10.2008 - складачем поїздів (запис № 17 - 19)
Записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.02.2009, що видана на ім`я ОСОБА_1 підтверджено, що він, зокрема, працював у Приватному акціонерному товаристві «Дружківський завод металевих виробів» з 22.12.2011 по 10.06.2015 складачем поїздів.
Згідно з розрахунком стажу до спірного рішення, періоди роботи з 28.07.1997 по 04.12.1997 (учнем складача поїздів), з 05.12.1997 по 02.12.2002, з 01.12.2007 по 31.12.2007, з 22.12.2011 по 10.06.2015 (складачем поїздів) не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що записами в трудовій книжці позивача підтверджено робота у спірний період за професією «складач поіздів», яка передбачена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.
Щодо періоду проходження позивачем строкової військової служби, суд зазначив, що обов`язок заповнення військового квитка (на дату видачі) було покладено на працівників військкомату, при цьому позивач не може нести відповідальність за допущення помилки посадовими особами, відповідальними за заповнення та видачу військових квитків, отже, такий період має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058) передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з пунктом "а" статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі, жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
На підставі підпункту 21 пункту 2 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Конституційного Суду від 04.06.2019 в справі № 2-р/2019 визнані неконституційними положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказано, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.
Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення».
Цим Списком передбачено, що право на призначення пенсії за вислугою років мають особи, які працювали на посаді складача поїздів.
У додатку до “Класифікатора професій” ДК 003:2005 “Національного класифікатора професій”, прийнятим наказом Держспоживстандатру України від 26.12.2005 № 375, який розроблений на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04.05.1993 № 326, вказано, що він призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Федерацією роботодавців України, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників, а також зазначено, що останніми можуть утворюватися та застосовуватися похідні слова до професій, за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду професії.
Тобто, назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови фактичного дотримання лаконічності викладення та якщо інше не передбачено у самому Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.
У своїх роз`ясненнях від 18.11.1992 № 25 Міністерство соціального забезпечення України “Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років”, зазначало, що відповідно до ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.
Таким чином, професії - складач поїздів, помічник складача поїздів відносяться до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, за якими в тому числі працював позивач та мають бути включені до його стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років, передбаченої ст. 55 закону України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
На підставі пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: 
- відсутність трудової книжки;
- відсутність в трудовій книжці необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
Як свідчать матеріали справи, записами в трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01.09.1989, що видана на ім`я ОСОБА_1 підтверджено, що він, зокрема, працював:
у залізничному цеху № 22 Відкритого акціонерного товариства «Дружківський машинобудівний завод»:
- з 28.07.1997 по 04.12.1997 - учнем складача поїздів (запис № 10 - 11);
- з 05.12.1997 по 02.12.2002 - складачем поїздів (запис № 11 - 12)
у залізничному цеху Відкритого акціонерного товариства «Дружківське рудоуправління» :
з 14.09.2005 по 13.10.2008 - складачем поїздів (запис № 17 - 19)
Записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.02.2009, що видана на ім`я ОСОБА_1 підтверджено, що він, зокрема, працював у Приватному акціонерному товаристві «Дружківський завод металевих виробів» з 22.12.2011 по 10.06.2015 складачем поїздів.
Тобто, записами трудової книжки позивача підтверджується, що у період з 28.07.1997 по 04.12.1997, з 05.12.1997 по 02.12.2002, з 01.12.2007 по 31.12.2007, з 22.12.2011 по 10.06.2015 він працював на посаді складача поїздів, яка дає право на пенсію за вислугу років.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 18.12.1989 по 29.12.1991 суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.
Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 18.12.1989 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 18.12.1989 по 29.12.1991.
Так, суд зазначає, що ім`я по батькові позивача у військовому квитку написано російською мовою « ОСОБА_2 ». При цьому, в паспорті громадянина України ім`я по батькові – « ОСОБА_4 ».
Суд зауважує, що заповнення військового квитка (на дату видачі) було покладено на працівників військомату, при цьому позивач не може нести відповідальність за допущення помилки посадовими особами, відповідальними за заповнення та видачу військових квитків.
Отже, період проходження строкової військової служби має бути зарахований до страхового стажу позивача.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії № 052630004964 від 21.04.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугою років і зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.04.2025 про призначення пенсії, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 28.07.1997 по 04.12.1997, з 05.12.1997 по 02.12.2002, з 01.12.2007 по 31.12.2007, з 22.12.2011 по 10.06.2015 та до загального страхового стажу період проходження строкової військової служби з 18.12.1989 по 29.12.1991.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційних скарг є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат по справі не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі № 200/3198/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2025 року у справі № 200/3198/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 01 грудня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України. 
Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                 А.А. Блохін

                                                                                А.В. Гайдар