Справа № 348/1076/21 
Провадження № 22-ц/4808/1283/25 
Провадження № 22-ц/4808/1284/25
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Девляшевського В.А., 
суддів:  Мальцевої Є.Є., Луганської В.М.,
секретаря  Кузів А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Госедло Олексія Дмитровича на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене головуючим суддею Грещуком Р.П. 13 червня 2025 року, повний текст якого складений 23 червня 2025 року, та на додаткове рішення від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Пасічнянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 (чоловіка позивачки). Вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами. За заповітом від 03.10.2003, посвідченим секретарем Пасічнянської сільської ради, усе майно, у тому числі земельну ділянку площею 0,16 га, ОСОБА_3 заповіла своєму сину – ОСОБА_4 . Чоловік позивачки проживав і був зареєстрований у цьому будинку, доглядав матір, після її смерті організував похорон, а надалі разом із дружиною утримував господарство, обробляв землю та сплачував податки. Це підтверджується довідками сільської ради. Таким чином, ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину, хоча права власності належним чином не оформив.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті позивачка, як єдина спадкоємиця за законом, звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини на будинок та землю. Однак їй відмовили, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності її чоловіка на майно.
ОСОБА_1 виготовила технічний паспорт, провела технічне обстеження будинку, зібрала підтвердження про наявність будинку та земельної ділянки за адресою спадщини. У Державному реєстрі прав власність досі не зареєстрована.
Зважаючи на викладене, позивач просила визнати за нею право власності на спадкове майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з: житлового будинку «А» загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 22,3 кв.м., господарських будівель і споруд, а саме: колодязя №1 висотою 10,5 м, інвентаризаційною вартістю 20 979 грн.
Ухвалою Надвірнянського районного суду від 09 червня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .
Рішенням Надвірнянського районного суду від 13 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.
Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду від 07 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 000 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.
На думку апелянта, місцевий суд дійшов помилкових висновків щодо спадкового майна. Зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудований у 1935 році, існує донині, має табличку з відповідним номером, рішень про його знесення чи ліквідацію не приймалось. Це підтверджується відомостями погосподарських книг, технічним паспортом, актами обстеження та показами свідків. Натомість будинок АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_2 , зведений у 1965 році, має інші характеристики. 
Представник позивачки вказує, що суд відмовив у приєднанні витягу з кримінального провадження, поданого перед дебатами, хоча воно було зареєстроване під час розгляду справи. Водночас суд допустив приєднання незасвідчених належним чином документів сільради та залучив третю особу вже після переходу до розгляду справи по суті. Зауважує, що представник Пасічнянської сільської ради, а також представник третьої особи не заявили про наявність судового рішення про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_2 та не заявляли про витребування справи.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку рішенню Надвірнянського районного суду від 03.02.2021 у справі №348/993/20, де встановлено, що спору щодо спадщини немає, будинок АДРЕСА_1 існує, а позивач є єдиним спадкоємцем і користувачем будинку та земельної ділянки. Також, на думку представника ОСОБА_1 , судом не враховано заповіт від 03.10.2003, за яким ОСОБА_3 заповіла все майно синові — ОСОБА_4 .
Представник позивача також вважає витрати на правничу допомогу адвоката Романишина Д.М. (19 000 грн) необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Зокрема, представник третьої особи не заявляв про орієнтовну суму понесених судових витрат, не подавали їх попередній розрахунок. Крім того заява про ухвалення додаткового рішення подана з пропуском п`ятиденного строку - 19.06.2025. До заяви про ухвалення додаткового рішення представником ОСОБА_2 не надано документів на підтвердження понесених судових витрат. Вважає завищеною оцінку послуг адвоката, зокрема щодо складання заяви про вступ в справу ОСОБА_2 в якості третьої особи на стороні відповідача вартістю 2 500 грн. В детальному описі робіт зазначено, що оплата клієнтом здійснювалася двічі за одну і ту ж послугу, а саме за консультації з цивільної справи. На думку апелянта, сума витрат на правову допомогу є неспівмірною з наданими послугами. Орієнтовні судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становлять 8 000 грн.
Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду від 13 червня 2025 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, скасувати додаткове рішення, стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати. 
Представник Пасічнянської сільської ради подав до апеляційного суду заяву, в якій вказав, що не визнає вимоги апеляційної скарги у зв`язку з їх необґрунтованістю. Просить ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення залишити в силі.
В судових засіданнях: 20.11.2025 та 04.12.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Госедло О.Д. апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав, просив її задовольнити. 
В засідання апеляційного суду, призначене на 18.12.2025, представник Бойко М.І. не з`явився. До апеляційного суду подав заяву, в якій просив відкласти судовий розгляд на інший день у зв`язку із його зайнятістю в іншій справі.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що в судових засіданнях 20.11.2025 та 04.12.2025, представник позивачки виклав свою позицію, дав детальний аналіз документальним доказам та важливим обставинам, строки розгляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_1 – адвоката Госедла О.Д., з яким було погоджено завчасно дату і час продовження судового засідання.
Представник Пасічнянської сільської ради в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Разом з тим, він не заперечував тотожності предмету спору у цій справі та в іншій справі, де була ОСОБА_2 .
Представник третьої особи в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу заперечив, просив її відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, перевіривши матеріали справи, виходив з того, що право власності на спірне майно вже було визнано рішенням Надвірнянського районного суду від 16.11.2016 у межах цивільної справи №348/1220/16-ц. Тому дійшов до висновку про відсутність підстав для повторного визнання права власності та відмовив у задоволенні позову.
За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом рішення не повністю відповідає цим вимогам закону з огляду на таке. 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що будинковолодіння АДРЕСА_1 , на яке позивачка просила визнати право власності в порядку спадкування, і будинок АДРЕСА_1 , на який рішенням Надвірнянського районного суду від 16.11.2016 визнано право власності за ОСОБА_2 , є фактично тотожними об`єктами нерухомого майна. При цьому місцевий суд врахував порівняльний аналіз технічних звітів №18/21 та №28/16, які містять ідентичні відомості щодо будинку та господарських споруд, у тому числі фотофіксацію й однакові технічні параметри, довідки Пасічнянської сільської ради та відомості, які містяться в оглянутих судом погосподарських книгах с. Пасічна, витяги з яких долучені до матеріалів справи.
Представник Пасічнянської сільської ради зазначених обставин не заперечив, пояснивши це помилками, допущеними при заповненні відомостей погосподарських книг.
З таким висновком суду першої інстанції ОСОБА_2 та її представник також погодились. 
В частині 1 статті 82 ЦПК зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже, ОСОБА_2 не визнає право ОСОБА_1 на спадкування спірного будинку, вважаючи себе єдиним спадкоємцем названого житлового будинку. 
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).
Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та підстави їх задоволення. Без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і чи були вони порушені, не визнані або оспорені особою, до якої пред`явлено позов, залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно із усталеною судовою практикою при розгляді справ про спадкування суди мають, зокрема, встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину.
Такий правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18).
При цьому, позов спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв. Тому належними відповідачами у цих спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 734/808/14-ц (провадження № 61-10155св18).
Колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , яка не була залучена позивачем до участі у цій справі в якості співвідповідача.
Відповідно до змісту ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Про це зазначено у пункті 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункті 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити через неналежний суб`єктний склад учасників справи.
В свою чергу, позивач ОСОБА_1 не позбавлена можливості повторно звернутися до суду першої інстанції з відповідним позовом до належних відповідачів, або іншим шляхом захистити порушені або оспорювані права.
Згідно із частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Згідно із частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат представник третьої особи ОСОБА_2 – адвокат Романишин Д.М. подав 18.06.2025 через систему «Електронний суд», тобто в строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
На підтвердження судових витрат представником третьої особи подано копії ордеру серії АТ №1021334 від 17.02.2022, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом по цивільній справі №348/1076/21 від 18.06.2025, договору про надання правничої (правової) допомоги № 11/02/20222 від 07.02.2022, квитанції про сплату грошових кошів №11/02/2022 від 18.06.2025 (т.2 а.с. 89-96).
Згідно з п. 3.2. Договору про надання правничої (правової) допомоги № 11/02/20222 від 07.02.2022 складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань – погодинна оплата . Вартість однієї години – 1000 грн. Представництво інтересів клієнта в межах однієї години становить 1000 грн.
З детального опису робіт вбачається, що адвокатом Романишин Д.М. надано такі послуги: консультація тривалістю 30 хв. вартістю 500 грн, вивчення матеріалів справи – 2 год. вартістю 2000 грн, складання заяви про вступ в справу ОСОБА_2 в якості третьої особи на стороні відповідача – 2,5 год. вартістю 2500 грн, представництво інтересів в суді (14 судових засідань) 14 000 грн. Загальна вартість наданих послуг 19 000 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом, апеляційний суд враховує заперечення представника Бойко М.І. щодо розміру витрат на правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт (подання заяви про вступ в справу як представника, зміст якого не потребує значних часових та розумових зусиль для її написання) (т.1 а.с. 134-135); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторін, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19 000 грн неспівмірний з наданими стороні справи послугами, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому приходить до висновку про необхідність його зменшення до 5 000 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Госедло Олексія Дмитровича задовольнити частково.
Рішення Надвірнянського районного суду від 13 червня 2025 року та додаткове рішення від 07 липня 2025 року скасувати. 
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         Є.Є. Мальцева
В.М. Луганська

Повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року.