П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/12996/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Майстренко Н.М.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
10 грудня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позмвач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 13.06.2024 направив до Державної казначейської служби копію рішення від 12.10.2021 у справі № 760/8393/20 та виконавчий лист.
Листом від 02.07.2024 Державна казначейська служба повідомила позивача про повернення оригіналу виконавчого листа, посилаючись на те, що всупереч п.6 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845, позивачем не надано заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти. Також відповідач повідомив позивача про можливість повторного звернення до Казначейства після усунення зазначеного недоліку
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIIІ).
У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону №1404-VIIІ).
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений "Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок № 845).
Пунктом 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до ч.1 п. 6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:
- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);
- оригінал виконавчого документа;
- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);
- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
Як передбачає ч. 2 п. 6 цього Порядку, до заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).
З наведеної норми слідує, що подання заяви про виконання виконавчого документа є обов`язковою умовою для здійснення органом Державної казначейської служби України (далі – Казначейство) дій, пов`язаних із примусовим списанням коштів з рахунків боржників, які обслуговуються через Казначейство. Заява, вимоги до змісту якої встановлені п. 6 Порядку №845, подається стягувачем разом з оригіналом виконавчого документа та іншими необхідними документами відповідно до встановленого порядку. Вона є підставою для початку процедури виконання рішень судів та інших органів щодо стягнення коштів з рахунків боржника. Подання лише виконавчого документа без супровідної заяви не відповідає вимогам законодавства та не допускається, оскільки Казначейство не наділене повноваженнями здійснювати будь-які виконавчі дії за відсутності відповідного звернення стягувача в установленій формі.
В свою чергу, відсутність банківських реквізитів у заяві або в супровідних документах має істотне значення для розгляду питання про прийняття виконавчого документа до виконання органом Державної казначейської служби.

У разі звернення до органу Держказначейства з метою примусового стягнення коштів з рахунків боржника, відсутність реквізитів рахунку стягувача означає, що Казначейство не матиме технічної можливості здійснити перерахування стягнутих коштів. Це розцінюється як неповнота документів, у зв`язку з чим заява та виконавчий документ можуть бути повернуті без розгляду, що слідує із змісту підпункту 2) пункту 9-2 Порядку № 845.
Посилання позивача на те, що п. 9 Порядку № 845 не містить такої підстави як "ненадання заяви та реквізитів банківського рахунка" спростовуються наведеним вище.
Відповідач, пропонуючи позивачеві повторно звернутись після усунення недоліку, діяв у відповідності до пункту 10 Порядку № 845 та права позивача не порушив.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про визнання неправомірними дій Державної казначейської служби України щодо повернення виконавчого листа Солом`янського районного суду м.Києва від 07.10.2022 та інших документів у справі № 760/8393/23 є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача власним коштом повернути від ОСОБА_1 виконавчий лист Солом`янського районного суду м.Києва від 07.10.2022 та інших документів у справі № 760/8393/23, оскільки законодавством не встановлено обов`язку Казначейства зберігати або пересилати виконавчі документи власним коштом, якщо вони були повернуті відповідно до встановленої процедури.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Моніч Б.С.