ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2975/26 Справа № 214/977/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/977/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 , 
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій Олена Василівна, на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року, яка постановлена суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права користування майном. 
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову та просила суд вжити заходів забезпечення позову до моменту набрання рішенням суду по даній справі законної сили, наступним шляхом:
1. Заборонити ОСОБА_2 та будь яким іншим особам користування та зміну будь-яких частин, агрегатів чи комплектації автомобіля марки ВАЗ, моделі 21154, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_1 , випуску 2007 року, колір –сірий, тип-легковий седан-В, реєстраційний номер – НОМЕР_2 ), що зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Визначити відповідальною особою за збереження автомобіля в стані, не гіршому ніж на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . – ОСОБА_2 . Або зобов`язати ОСОБА_2 передати вищезазначений автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу позивачці ОСОБА_1 і визначити її відповідальною особою за збереження автомобіля в стані, не гіршому ніж на момент передачі їй автомобіля;
2. Визначити місце зберігання автомобіля марки ВАЗ, моделі 21154, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_1 , випуску 2007 року, колір –сірий, тип-легковий седан-В, реєстраційний номер – НОМЕР_2 ) в гражі № 132, що розташований ГБК «ПРОЕКТ», за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 доставити в даний гарж автомобіль протягом 7 днів з моменту винесення ухвали суду та опечатати гараж разом з позивачкою ОСОБА_1 ;
3. Заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам користування земельними (дачними) ділянками № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та будинком розміщеним на них, що розташовані в Обслуговуючому кооперативі «Садівниче товариство «ФЛОРЕКС», код ЄДРПОУ 24995329, за адресою: 53050, Дніпропетровська область, Криворізький район, Лозуватська ОТГ(с. Софіївка). Визначити відповідальною особою за збереження дачної ділянки в стані, не гіршому ніж на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 – ОСОБА_2 . Або зобов`язати ОСОБА_2 передати вищезазначену дачу, ключі від неї та членську книжку позивачці ОСОБА_1 і визначити її відповідальною особою за збереження дачної ділянки в стані не гіршому ніж на момент передачі їй дачі;
4. Заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам користування гаражу № НОМЕР_6 , що розташований в гаражно-будівельному кооперативі «ПРОЕКТ» за адресою АДРЕСА_1 . Визначити відповідальною особою за збереження гаражу в стані, не гіршому ніж на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 – ОСОБА_2 . Або зобов`язати ОСОБА_2 передати вищезазначений гараж, ключі від нього та членську книжку позивачці ОСОБА_1 і визначити її відповідальною особою за збереження дачної ділянки в стані не гіршому ніж на момент передачі їй гаражу.
5. Витрати на охорону та збереження зазначеного майна (якщо такі будуть) в період даного забезпечення позову, а також членські внески в Обслуговуючому кооперативі «Садівниче товариство «ФЛОРЕКС» та гаражно-будівельному кооперативі «ПРОЕКТ» сплачуються сторонами у справі відповідно до їхньої частки у спадщині по кожному виду майна.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій О.В., просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову та вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони користування спірного майна та визначення відповідальної особи за збереження спірного майна до моменту набрання рішення суду по даній справі законної сили.
Апеляційна скарга мотивована тим, що обраний вид забезпечення позову, відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами та є наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони користування спірним майном будь-яким особам. Даний спосіб захисту обраний не для досягнення цілі використовувати дане майно самостійно наразі позивачкою на час розгляду справи, так як позивачка просить саме заборонити будь-кому використовувати спірне майно, а саме для збереження його цілісності та вартості, яка була встановлена під час розгляду справи висновком експерта на момент проведення авто товарознавчої експертизи. Тобто, для запобігання унеможливлення в подальшому виконати рішення суду, якщо позов буде задоволений, і отримавши рішення про визнання права власності на частину майна в порядку спадкування, дане рішення може бути не виконано, так як може бути що дане майно вже знецінене. При цьому, зазначає, що відповідачка на теперішній час самостійно користується майном та розпоряджається ним на власний розсуд, тоді як позивачка позбавлена можливості користуватись спадковим майном, яке також належить і їй як спадкоємиці першої черги з моменту відкриття спадщини після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але вона позбавлена цього права, тобто, більше ніж півтора роки вона не може користуватись спадковим майном нарівні з іншим спадкоємцем. Крім того, просить врахувати, що вона має право на 2/3 частини від спадщини (з урахуванням того, що її брат відмовився на її користь від своєї 1/3 частки), а відповідачка має право лише на 1/3 частку спадщину, але користується наразі всіма частками майна.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, представник відповідачки ОСОБА_2 – адвокат Сілкіна М.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду, в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав. 
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1  про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не наведено достатніх підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування, обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судам слід ураховувати, що, у справах окремих категорій, позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі
№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як вбчається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права користування майном, який просить забезпечити, шляхом заборони користування спірного майна та визначення відповідальної особи за збереження спірного майна до моменту набрання рішення суду по даній справі законної сили.
Разом з тим, позивачкою ОСОБА_1 не наведено жодних обставин, які свідчать про можливе утруднення виконання рішення суду, у випадку задоволення її позовних вимог, а припущення останньої щодо можливого пошкодження спірного майна та втрати ним певної цінності не підтверджене матеріалами справи. 
Натомість, судом встановлено, що право власності на майно, яке є предметом даного спору, зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 та позбавлення останньої права користування належного їй на праві власності майна, є непропорційним втручанням у право власності, що є неприпустимим.
Доводи ж позивачки ОСОБА_1 про те, що відповідачка ОСОБА_2 на теперішній час самостійно користується майном та розпоряджається ним на власний розсуд, тоді як позивачка позбавлена можливості користуватись спадковим майном, яке також належить і їй як спадкоємиці першої черги з моменту відкриття спадщини після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , але вона позбавлена цього права, колегією суддів не приймаються, оскільки підставою для забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб може бути виключно наявність обґрунтованих припущень, що невжиття засобів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, а таких обставин судом не встановлено.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та без порушення норм процесуального законодавства, яке призвело до постановлення помилкової ухвалу, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Повалій Олена Василівна, - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 січня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: