06.02.26
33/812/68/26
Єдиний унікальний номер судової справи 482/2254/25
Номер провадження 33/812/68/26     Головуючий у місцевому суді: Баранкевич В.О.
Категорія: ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП  Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року      місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Коростієнко Н.С.,

за участю: 
потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Ярмуш Віталія Вікторовича на постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №481648, який надійшов на розгляд до Новоодеського районного суду Миколаївської області та був складений 13 жовтня 2025 року, встановлено, що 12 жовтня 2025 року близько 21 год. 30 хв. в місті Нова Одеса по вулиці Кухарева, будинок №4, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повертаючи до супермаркету АТБ на її прилеглу територію, був неуважним до дорожньої обстановки та її зміни, не стежив за технічним станом транспортного засобу та дорожньою обстановкою, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з прилеглою території АТБ. Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Також, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №481663, який надійшов на розгляд до Новоодеського районного суду Миколаївської області і був складений 13 жовтня 2025 року, встановлено, що 12 жовтня 2025 року близько 21 год. 40 хв. в місті Нова Одеса по вулиці Кухарева, будинок №4, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки та моделі Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та залишив місце ДТП, до якої був причетний. Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги пп.«а» п.2.10 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.122-4 КУпАП.
Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №481691, який надійшов на розгляд до Новоодеського районного суду Миколаївської області і був складений 13 жовтня 2025 року, встановлено, що 12 жовтня 2025 року близько 21 год. 40 хв. в місті Нова Одеса по вулиці Кухарева, будинок №4, водій ОСОБА_2 вживав алкоголь після ДТП за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Вказаним останній порушив вимоги пп.«є» п.2.10 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.130 КУпАП.
Постановою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2025 року справи про адміністративні правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122-4, ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП об`єднано в одне провадження.
Постановою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2025 року  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.
Приймаючи постанову в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, останній вживав алкогольні напої.
Не погодившись частково із судовим рішенням, 13 січня 2026 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 – адвокат Ярмуш В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2025 року, в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та закрити провадження у вказаній частині за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що дії ОСОБА_2 були помилково кваліфіковані за ч.4 ст.130 КУпАП, оскільки він вжив алкогольні напої до ДТП, що охоплюється іншим складом адміністративного правопорушення, а саме ч.1 ст.130 КУпАП.
В частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4,124 КУпАП постанова районного суду не оскаржується, та обставини, встановленні у цій частині, не заперечуються. 
В судове засідання апеляційного суду від 06 лютого 2026 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисник – адвокат Ярмуш В.В. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Також, в судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який повідомлявся апеляційним судом про час та місце судового розгляду даної справи.
Враховуючи вищевикладене, а також з урахуванням того, що підчас розгляду справи про адміністративні правопорушення за ст.ст.122-4,124,130 КУпАП не передбачається обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на постанову судді, відсутність обґрунтованого підтвердження необхідності відкладення розгляду справи, апеляційний суд з урахуванням положень ч.1 ст.268, ч.6 ст.294 КУпАП вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення (постанови) чи вирішення процесуального питання, не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, а можливість вирішення справи (вирішення процесуального питання) у відповідному судовому засіданні. 
Також, оскільки перегляд справи за апеляційною скаргою, який проводиться в межах наявних у справі матеріалів, не може призвести до погіршення положення ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності прокурора.
В судовому засіданні від 06 лютого 2026 року брав участь потерпілий ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін. 
Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги захисника апеляційний суд здійснює перегляд оскаржуваної постанови лише щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП та приходить до наступного.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За положеннями п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно п.п.«є» п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Тобто, заборона для водія вживати алкоголь, в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, визначена умовою повідомлення поліції про подію та часом прибуття працівників поліції на місце пригоди до проведення медичного огляду.
Невиконання вимог п.п.«є» п.2.10 ПДР утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.
Так, ч.4 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Тобто за змістом вказаної норми закону доведенню підлягають факт ДТП, причетність особи до даної ДТП та факт вживання особою алкоголю після ДТП та за вказаною нормою закону не потребується доведення факту перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, а доведенню підлягає лише сам факт вживання особою алкогольних напоїв.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №481691, який надійшов на розгляд до Новоодеського районного суду Миколаївської області і був складений 13 жовтня 2025 року, встановлено, що 12 жовтня 2025 року близько 21 год. 40 хв. в місті Нова Одеса по вулиці Кухарева, будинок №4, водій ОСОБА_2 вживав алкоголь після ДТП за його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Такими діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги пп.«є» п.2.10 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 підписав, письмово зазначивши, що вживав алкогольні напої вже не перебуваючи за управлінням транспортним засобом. З протоколом не згоден та пояснення будуть надані в суді.
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою Drager Alcotest, результат якого склав 2.06‰. В графі з результатом згоден ОСОБА_2 поставив свій підпис.
Вказане підтверджується відеозаписом, з якого убачається, що на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Drager Alcotest ОСОБА_2 погодився та пройшов тест, результат склав 2.06 проміле.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 – адвокат Ярмуш В.В. не заперечує сам факт вживання алкоголю та перебування ОСОБА_2 у стані сп`яніння на час проведення огляду, проте вказує на те, що ОСОБА_2 вживав алкоголь до вчинення ДТП, а не після.
Між тим, вказані посилання спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_2 як в самому протоколі про адміністративне правопорушення, так і зафіксовані на відеозаписі працівників поліції. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, ОСОБА_2 особисто у стверджувальній формі підтверджував, що вживав алкоголь після ДТП.
Посилання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на те, що потерпілий ОСОБА_1 після ДТП побачив, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що, на його думку, підтверджує факт вживання ним спиртних напоїв саме до ДТП, а не після, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки наявність у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння на момент ДТП жодним чином не свідчить про неможливість вживання ним алкогольних напоїв після вчинення ДТП. До того ж, в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 зазначив, що після ДТП він не відчув від ОСОБА_2 запаху алкоголю. 
Будь-яких додаткових доказів на спростування висновків суду першої інстанції крім тих, які були досліджені судом першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Враховуючи сукупність доказів судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_2 , які полягають у вживанні після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, є порушенням вимог п.п.«є» п.2.10 ПДР та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, вчинення останнім ДТП та вживання алкогольних напоїв після вчинення ДТП, який підтверджений, доказів протилежного матеріали справи не містять, а викладена в судовому засіданні апеляційної інстанції стороною захисту версія події, навпаки, не знайшла свого підтвердження.
Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_2 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.
Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
В частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, постанова судді не оскаржується, а тому у вказаній частині апеляційним судом не переглядається.
Обираючи ОСОБА_2 адміністративне стягнення, суддя районного суду дотримався положень ст.ст.33,36 КУпАП, та в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, призначив стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Таким чином оскаржувана постанова судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2025 року є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.
Керуючись ст.ст.283,294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвоката Ярмуш Віталія Вікторовича на постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2025 року – залишити без задоволення.
Постанову судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 грудня 2025 року, якою  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124, ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду      Т.В. Серебрякова