1-кп/130/88/2026 
130/1731/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025020130000216 від 17.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого на ЖКМС №79 майстром колії, із професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,
також за участі сторін кримінального провадження – прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , 
потерпілої ОСОБА_5 , 

УСТАНОВИВ:

I. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно систематично вчиняє насильство по відношенню до дружини – ОСОБА_5 , що призводить до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку. А саме ОСОБА_3 , неодноразово, не маючи підґрунтя, вчиняв по відношенню до дружини – ОСОБА_5 дії, які виражались у словесних образах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, погрозах фізичною розправою, завдані фізичного болю, та нанесення тілесних ушкоджень, тим самим викликав в ОСОБА_5 побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдав шкоду її психічному та фізичному здоров`ю.
Так, 25.05.2024 близько 11:20 ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини ОСОБА_5 домашнє насильство, що виразилося у завданні фізичного болю, однак визначити наявність тілесних ушкоджень не представилось за можливе, так як ОСОБА_5 для отримання постанови про проведення судово-медичної експертизи не з`явилась, до Жмеринського РВП та до Жмеринського міжрайонного відділення Вінницького обласного бюро СМЕ не звернулась.
За вказаним фактом, працівниками Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 06.06.2024 відносно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За результатами розгляду Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, 18.07.2024 винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Окрім цього, ОСОБА_3 , 21.04.2025 приблизно о 00:00 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини ОСОБА_5 домашнє насильство, що виразилося у словесних образах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурної лайки та погрозах фізичної розправи. Внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 .
За вказаним фактом працівниками Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 21.04.2025 відносно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За результатами розгляду Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення, 06.05.2025 винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Окрім цього, 16.05.2025 близько 16:13 год. ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно дружини ОСОБА_5 домашнє насильство, що виразилося у нанесенні тілесних ушкоджень, а саме: закрита черепно-мозкова травма – струс головного мозку, перелом кісток носу та забиття м`яких тканин носа. Внаслідок чого, було викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 .
II. Стаття (частина) закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 визнається судом винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України – домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних та фізичних страждань потерпілої особи.
III. Позиція обвинуваченого.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що злочин вчинив за указаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив також, що вчинив дії домашнього насильства відносно дружини 25.05.2024, 21.04.2025, 16.05.2025 у стані алкогольного сп`яніння. Останній раз вдари дружину льодовнею руки в обличчя, чим травмував її. Після останнього випадку до даного часу перестав вживати спиртне. З дружиною помирився, продовжують жити разом, виховувати спільну неповнолітню дитину. Заявив, що визнає свою провину, кається, просить суворо не карати.
IV. Позиція потерпілої. 
Потерпіла ОСОБА_5 пояснив суду, що її чоловік вчинив дії домашнього насильства відносно неї 25.05.2024, 21.04.2025, які виразилися у словесних образах, останнього разу 16.05.2025, побив її. Після останнього випадку до даного часу чоловік перестав вживати спиртні напої. Вона з ним продовжує жити та виховувати неповнолітню дитину. Після останнього випадку до даного часу вони жодного разу не сварилися. Просила не карати чоловіка суворо. 
V. Позиція суду щодо порядку розгляду справи.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Водночас, відповідно до частин 1 та 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
При цьому, згідно з ч. 6 цієї статті, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду в повному обсязі визнав свою винуватість в інкримінованому йому злочині, який передбачений ст. 126-1 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, прокурор ОСОБА_4 вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись лише допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням характеризуючи даних відносно обвинуваченого. Обвинувачений та потерпіла з такою позицією прокурора погодилися. 
Суд, ураховуючи повне визнання вини обвинуваченою, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обмежився лише допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням характерезуючих даних на обвинуваченого. 
При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, потерпілу, вивчивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
VІ. Обставини які пом`якшують або обтяжують покарання. 
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
VIІ. Мотиви призначення покарання. 
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого визнається винуватим обвинувачений, згідно ст. 12 КК України кваліфікується як нетяжкий злочин. 
Щодо особи обвинуваченого, ОСОБА_3 громадянин України, раніше несудимий, за місцем проживання характеризується негативно, за місцем роботи позитивно. У лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває та за лікуванням не звертався, одружений з потерпілою, виховують спільну дитину. 
Як вбачається із досудової доповіді Жмеринського РВ з питань пробації, виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства.
Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також беручи до уваги те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, а тому суд прийшов до висновку призначити ОСОБА_3 покарання у виді апробаційного нагляду з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п.1-3 ч. 1 ст. 59-1 КК України. Оскільки на думку суду, за встановлених обставин, а також враховуючи позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, таке покарання буде відповідати його загальній меті та справедливим, а застосування більш суворішого покарання, наразі є недоцільним. 
VIIІ. Рішення щодо речових доказів.
Відсутні. 
ІХ. Рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Відсутні. 
Запобіжний захід не обирався. 
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись статтями 369, 373, 374 КПК України, Суд 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим та призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направити ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників на строк 2 (два) місяці.
Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7