ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/11096/24 пров. № А/857/8871/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року (суддя – Костюкевич С.Ф., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного рішення – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/11096/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі — відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позову, просила: 1) визнати протиправним та скасування рішення відповідача від 05.08.2024 №032950010835 про відмову позивачу у призначенні пільгової пенсії із зменшенням пенсійного віку на умовах, передбачених ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2) зобов`язати відповідача врахувати позивачу до страхового стажу період роботи згідно довідки 831/06-35/2-23 від 01.05.2023 та період з 23.10.1986 по 27.06.1989 за виключенням періоду з 11.05.1988 до 17.05.1988 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 та призначити позивачу пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 29.07.2024. 
Відповідач подав відзив на позов, у якому висловив свої заперечення проти його задоволення. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити позивачу в повному обсязі.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 032950010835 від 05.08.2024 в частині відмови в зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 09.11.1982 по 03.03.1983 в Маневицькій центральній районній лікарні. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.11.1982 по 03.03.1983 в Маневицькій центральній районній лікарні та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 29.07.2024. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
З цим рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду є незаконним, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що призначення та виплата пенсій особам, що працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-ІV, з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ. Звертає увагу апелянт на те, що позивачем не надано необхідних підтверджуючих документів по виявлених розбіжностях при поданні заяви про призначення дострокової пенсії, а також не долучено до позову, а тому період роботи позивача зазначений в представленій довідці не може бути враховано до стажу роботи. Також, звертає увагу суду апелянт на те, що позивачкою не було долучено до матеріалів справи документів щодо зміни прізвища. Наголошує апелянт на тому, що згідно з наданими документами страховий стаж позивачки становить 12 років 6 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії, при необхідних не менше 15 років страхового стажу. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 року в справі №140/11096/24 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується довідкою №238, виданою Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.13).
29.07.2024 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ у Івано-Франківській області, яким за результатами її розгляду прийнято рішення від 032950010835 від 05.08.2024 про відмову призначенні пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що згідно наданих документів та відомостей персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 12 років 6 місяців 25 днів; до страхового стажу не враховано період роботи згідно довідки № 831/06-35/2, оскільки прізвище заявниці зазначено ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), а в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують таку зміну прізвища та періоди здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до сповнення 3-річного віку, оскільки, відсутні документи передбачені п. 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637 із змінами. Тому вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як постраждалій ІІІ категорії від наслідків Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з відсутністю стажу необхідного для призначення пенсії (а.с. 21).
Позивач, не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Судом вірно враховано, що правові відносини сторін, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
При цьому, Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (надалі — Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною третьою статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
Отже, призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Тобто, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.
Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
Згідно примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того чи застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23).
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування; для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).
Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі те, що позивач станом на 01.01.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки 6 місяців 1 день.
Як уже зазначалося вище, позивач звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте рішенням ГУ ПФУ у Івано-Франківській області № 032950010835 від 05.08.2024 отримала відмову, у зв`язку з відсутністю стажу необхідного для призначення пенсії.
Підставою для не зарахування періоду роботи позивача з 09.11.1982 по 03.03.1983 згідно довідки № 831/06-35/2 є зазначення прізвища заявниці ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) у вказаній довідці при відсутності в матеріалах справи документів, що підтверджують таку зміну прізвища.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи письмових трудових договорів, застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві внаслідок неможливості одержання від підприємства довідки чи відповідних документів про стаж роботи.
Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач для призначення пенсії по віку надала відповідачу, серед іншого, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 04.12.1985.
Також позивач до заяви про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надала архівну довідку № 831/06-35/2 від 01.05.2023, видану НКП «Маневицька багатопрофільна лікарня» Маневицької селищної ради, в якій значиться про прийом на роботу « ОСОБА_4 » з 09.11.1982 згідно наказу № 228 від 09.11.1982 на посаду прачки в Маневицьку центральну районну лікарню та про її звільнення з 03.03.1983 відповідно до наказу № 48 від 03.03.1983.
Згідно наданого паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 12.09.1996 Маневицьким РВ УМВС України у Волинській області, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що мова йде про одну і ту ж особу, адже має місце написання прізвища, імені та по-батькові позивача « ОСОБА_1 », що є тотожним у всіх наданих нею документах.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Разом з тим, неможливість ГУ ПФУ у Волинській області провести перевірку відповідності даних довідки про заробітну плату за період з 09.11.1982 по 03.03.1983 первинними документам, не повинно покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки вищевказана довідка видана належним органом та містять усі необхідні відомості щодо розміру заробітної плати позивача.
При цьому, ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії.
Судом першої інстанції також вірно враховано, що у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
При цьому, відповідачем (апелянтом) не було надано жодних доказів про скасування архівної довідки № 831/06-35/2 від 01.05.2023 або того, що записи в ній є такими, що не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням закону.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не може бути позбавлений свого права на нарахування пенсії згідно з вказаної довідки через неможливість перевірки її достовірності органом Пенсійного фонду у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які вона не могла жодним чином впливати. Зі свого боку, позивач вчинила всі необхідні для перерахунку розміру пенсії дії, а відтак, не може нести тягар відповідальності за формування роботодавцем відповідних первинних документів.
Таким чином, відповідачем безпідставно не взято до уваги довідку НКП «Маневицька багатопрофільна лікарня» Маневицької селищної ради № 831/06-35/2 від 01.05.2023 щодо періоду роботи позивача з 09.11.1982 по 03.03.1983 прачкою в Маневицькій центральній районній лікарні.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 032950010835 від 05.08.2024 в частині незарахування періоду роботи позивача з 09.11.1982 по 03.03.1983 в Маневицькій центральній районній лікарні слід визнати протиправним та скасувати, зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу вищевказаний період роботи та повторно розглянути заяву від 29.07.2024 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог - позивач не оскаржує.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року в адміністративній справі №140/11096/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська