ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1042/25	Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О. 	
Провадження № 33/817/597/25 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Ковалівського Б.В.,

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ковалівського Б.В., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2025 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 04 липня 2025 року о 02 год. 30 хв. в селищі Золотий Потік, вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Шкода Фабіа д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, різке почервоніння шкіри обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 

       В апеляційній скарзі адвокат Ковалівський Б.В. зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо його довірителя, не відповідає вимогам КУпАП та положенням відповідної Інструкції, у зв`язку з чим не може бути покладений в основу постанови суду першої інстанції. На думку апелянта, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та істотними порушеннями порядку його оформлення. 
       В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що в матеріалах справи міститься комплекс істотних порушень процедури оформлення, які в своїй сукупності унеможливлюють визнання ОСОБА_1 винним. 
       Зокрема, зазначає, що протокол було складено без участі ОСОБА_1 та останнього не було ознайомлено з протоколом, не оголошено суті правопорушення, не роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, не надано можливості подати письмові пояснення, а другий примірник протоколу йому не вручено, хоча така вимога передбачена Інструкцією, та не відсторонено належним чином від керування транспортним засобом. Вказує, що ОСОБА_1 очікував на вулиці, тоді як поліцейські перебували у службовому автомобілі, після чого поїхали, нічого йому не повідомивши. 
       Апелянт наголошує, що відеофіксація події є неповною. Саме у перші хвилини, за твердженням ОСОБА_1 , було застосовано фізичний тиск та кайданки. Таким чином, відсутня фіксація найважливішого етапу спілкування, що ставить під сумнів об`єктивність усіх матеріалів. 
Крім того, пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння, на думку захисника, не була належним чином обґрунтована. Поліцейський почав посилатися на ознаки сп`яніння лише після того, як у службовому планшеті побачив інформацію щодо можливих попередніх матеріалів за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , що свідчить про упередженість дій поліцейських. 
Вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що також не було зафіксовано поліцейськими. 
Також вказує, що не було оформлено направлення на огляд та акт огляду, однак за відсутності належно оформленого направлення усна пропозиція пройти огляд у медичному закладі не може бути підставою для притягнення до відповідальності. 
Апелянт звертає увагу суду на те, що після оформлення матеріалів поліцейські залишили місце події, не забезпечивши реалізацію процесуальних прав ОСОБА_1 , що свідчить про порушення права на захист.
Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

       Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Ковалівського Б.В., який повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
       Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
       Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 380679 від 04 липня 2025 року, 04 липня 2025року о 02 год. 30 хв. в с-щі Золотий Потік, вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Шкода Фабіа д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, різке почервоніння шкіри обличчя, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
       Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

       Щодо аргументів захисника про складання протоколу про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне. 
       Порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначений ст. 254 КУпАП.
       Відповідно до ч.2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
       Отже, закон не містить вказівки на обов`язкову присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час складання (заповнення) протоколу про адміністративне правопорушення.
       Як убачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського протокол про адміністративне правопорушення було складено на місці зупинки транспортного засобу, при цьому ОСОБА_1 поліцейські повідомили, що складання протоколу займе декілька хвилин і потрібно зачекати та не покидати місце вчинення правопорушення однак, під час складання цього документа, ОСОБА_1 покинув місце вчинення правопорушення, що було озвучено та на продемонстровано працівниками поліції на камеру.        
       Посилання захисника на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено права, передбачені законом, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції залучив адвоката Ковалівського Б.В., який брав участь у розгляді судом цієї справи, отже ОСОБА_1 реалізував право користуватися юридичною допомогою адвоката, у тому числі під час апеляційного перегляду справи, отже, зазначене, не завадило ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування ОСОБА_1 04 липня 2025 року о 02 год. 30 хв. в селищі Золотий Потік, вул. Шевченка, транспортним засобом марки Шкода Фабіа, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зупинений працівниками патрульної поліції під час дії комендантської години.
       За змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 08.07.2020 на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.
       Контроль за дотриманням особами комендантської години здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.
       Під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.
       Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, документи, що підтверджують законність перебування на території України, перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи, за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.
       Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.
       Наведе вище повністю узгоджується з приписами ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію». Тому, за вказаних обставин, зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години і перевірка її документів є законними.
       Тому, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

       Окрім того, оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, підтверджується, що під час спілкування з водієм, у останнього поліцейськими виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою використання спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у закладі охорони здоров`я, Однак, від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР, ОСОБА_1 відмовився (00:50:30 – час вказаний на відеозаписі), у зв`язку з чим його було повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.
       Той факт, що порушено безперервність відеозаписів долучених до матеріалів справи, на думку суду, не може свідчити про недопустимість як доказу, як про це ставить питання адвокат, оскільки, це не є підставою для скасування рішення суду, так як відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, а саме — відмова водія транспортного засобу, у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку, пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння. Наведені апелянтом міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису. 
       Крім того, аналізуючи доводи захисника про відсутність та невідповідність встановлених ознак алкогольного сп`яніння у водія, суд апеляційної інстанції вважає їх непереконливими, оскільки вони мають виключно суб`єктивний характер оцінки апелянтом події і спростовуються дослідженими судом доказами у справі. 

       Посилання апелянта на відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що працівниками поліції не надавали останньому на підпис акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, на переобрання суду є необґрунтованими, оскільки за приписами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 акт огляду на стан сп`яніння складається виключно за результатами проведення огляду водія на стан сп`яніння, а оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду, наявність чи відсутність такого акту правового значення не мають.
       Доводи апеляційної скарги про те, що у встановленому законом порядку водія не було направлено на проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було вручено письмове направлення на проходження огляду, чим порушено вимоги законодавства, апеляційний суд відхиляє, оскільки положення профільного законодавства не містять обов`язку поліцейського вручати цей документ (направлення) водієві у письмовій формі з метою проходження ним огляду.
       Окрім того, посилання апелянта, що водієві не вручалося письмове направлення на огляд у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє, оскільки у цій справі, водій відмовився від проходження медичного огляду, а тому факт не вручення йому цього документа не спростовує наявність у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
       Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, на що захисником звертається увагу в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки з відеозапису вбачається, що поліцейські повідомили останнього про заборону подальшого руху за кермом автомобіля. Також, варто зазначити, що не відсторонення водія від керування транспортним засобом не є підставою, що звільняє його від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

       З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р №1452/735.
       Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.         

       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Ковалівського Б.В. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2025 р. щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя