Номер провадження: 22-ц/813/6077/25 
Справа № 496/3330/22
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - 

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області (далі – Маяківська сільська рада), у якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в три місяці з дня набрання рішенням законної сили.
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У червні 2022 року він дізнався, що 09 вересня 2019 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким усе своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла позивачу. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, однак нотаріус надав позивачу роз`яснення від 21 червня 2022 року про неможливість оформлення спадщини через неподання ним у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини та необхідність звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вважав, що пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки він не знав про існування заповіту, а також перебував за межами території України у рейсі на судні за контрактом моряка, який закінчився 20 грудня 2021 року, тобто після спливу шестимісячного строку від моменту відкриття спадщини. 
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області 19 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 01 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Братінов Іван Петрович, залишено без задоволення. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 01 травня 2023 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Братіновим І. П., задоволено частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 16.12.2025 року на 14:30 год. учасники позивач  ОСОБА_1 його представник адвокат Братінов Іван Петрович та представник відповідача Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області судове засідання не з`явились.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Братінова І.П. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 без участі самого позивача та його представника.
Представник Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про причини не явки не повідомив. Заяву про відкладення судового засідання не подавав та про участь в судовому засідання у режимі відеоконференції на заявив.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у позові  ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача поважних причин для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Колегія суддів у повній мірі з таким висновком районного суду погодитись не може.
Судом встановлено та матеріали справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 1990 року ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10, 11).
09 вересня 2019 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким усе своє майно,де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 . Її заповіт посвідчено виконуючим обов`язки старости села Удобне Маяківської сільської ради Лисенком А. М. та зареєстровано у реєстрі за № 57 (а. с. 12).
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.04.2021 року 20 квітня 2021 року, померла ОСОБА_3 у віці 77 років, про що 22 квітня 2021 року складено відповідний актовий запис № 5688 (а. с. 9).
15 березня 2022 року Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області завела спадкову справу № 134/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а. с. 25-39).
З копії спадкової справи № 134/2022 відомо, що:
- 15 березня 2022 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття ним спадщини після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлої ОСОБА_3 , інших спадкоємців немає;
- листом від 21 червня 2022 року за вих. № 1288/02-14 державний нотаріус Грабовенко-Ворсуляк Д. М. роз`яснила позивачу про неможливість оформлення спадщини через неподання ним у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини та необхідність звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Під час розгляду справи в Одеському апеляційному суді також з`ясовано, що ОСОБА_1 повернувся на територію України - 21 грудня 2021 року.
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави;
2) ці обставини визнані судом поважними.
Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, з яким погодився Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто прийматиме спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, а також Верховний Суд у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі № 369/6254/19-ц, на яку, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі.
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.
Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.
Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини.
Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.
Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.
У справі, що переглядається, предметом позову є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті заповідача 20 квітня 2021 року з посиланням на те, що позивач не знав про існування заповіту, а також перебував за межами території України у рейсі на судні за контрактом моряка, який закінчився 20 грудня 2021 року, тобто після спливу шестимісячного строку від моменту відкриття спадщини.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (тут і далі - Закон № 3425-XII у редакції, чинній на момент смерті заповідача) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. У сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.
За вимогами статті 37 Закону № 3425-XII у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних).
Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі (стаття 63 Закону № 3425-XII).
Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 3425-XII нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням фізичних та юридичних осіб, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна, коли це потрібно в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів, кредиторів або держави. Ці заходи вживаються ними безпосередньо або шляхом доручення нотаріусам чи посадовим особам органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням майна.
Згідно з пунктом 2.2 глави 9 та пунктом 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті баби позивача), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Для того щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 196/479/23 (провадження № 61-12064св24).
Спадкова справа № 134/2022 після смерті ОСОБА_3 заведена державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області 15 березня 2022 року після надходження до нотаріальної контори засобами поштового зв`язку заяви  ОСОБА_1 від 23 лютого 2022 року про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які прийняли у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_3 , відсутні (а. с. 25-39).
У матеріалах спадкової справи № 134/2022 міститься:
- заповіт ОСОБА_3 від 09 вересня 2019 року, вірність якого 23 лютого 2022 року, тобто в день направлення позивачем засобами поштового зв`язку до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, засвідчив староста села Удобне Маяківської сільської ради Лисенко А. М. (а. с. 31-32);
- лист державного нотаріуса Грабовенко-Ворсуляк Д. М. від 15 квітня 2022 року за вих. № 693/02-14, згідно з яким позивачу, зокрема, було роз`яснено про необхідність надання відповідних документів для можливості отримання запитів та подальшого видання свідоцтва про право на спадщину (а. с. 38);
- лист державного нотаріуса Грабовенко-Ворсуляк Д. М. від 21 червня 2022 року за вих. № 1288/02-14, згідно з яким позивачу було роз`яснено про неможливість оформлення спадщини, оскільки надані документи свідчать про пропуск ним встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 39).
Отже, оскільки спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася й, відповідно, нотаріус не здійснив повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, зокрема, шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, то слушними є твердження позивача про його необізнаність про наявність заповіту до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини, та повернення до України після закінчення морської служби 21 грудня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зазначила, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.
З урахуванням наведених мотивів Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові виснувала про наявність підстав для відступлення від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:
- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;
- проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;
- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;
- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
У справі, яка переглядається, позивач є внуком спадкодавця, а отже, окрім спадкування за заповітом, він мав також право на спадкування за законом у п`яту чергу.
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зазначив, що в основі спадкування за законом є принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб із урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. За змістом статей 1258, 1259 й інших положень книги 6 ЦК України необхідно розмежовувати поняття «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом у межах певної черги, впливають такі юридичні факти, як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (статті 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження юридичного зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черг спадкування.
Спадкування за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, за яким спадкоємці, зокрема, п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. Спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування. Суб`єктами спадкування за правом представлення є певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям нижчої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу) (постанова Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18).
Разом з тим, обґрунтовуючи заявлену вимогу про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , позивач мотивував пропуск строку не подання заяви у 6-ти місячний строк тим, що з часу відкриття спадщини – 20.04.2021 року до спливу шестимісячного терміну для подання заяви про прийняття спадщини 20.10.2021 року і ще 2 місяці вже після спливу цього строку, він перебував поза межами України, куди повернувся 21.12.2021 року. Весь цей час позивач виконував морську службу за умовами контракту, укладеним з трастовою комплексною компанією «UTA SHIPPING LTD», згідно з яким знаходився безпосередньо в морі на іноземному судні, що перешкоджало йому подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, який сплинув ще до повернення на його на берег і подальшого повернення в Україну у грудні 2021 року. 
Такі обставини підтверджуються відмітками паспорту ОСОБА_1 для виїзду за кордон, згідно з якими вбачається перетинання ним кордону України – виїзд 15.02.2021 року та в`їзд в Україну 20.12.2021 року, а також свідоцтвом про морську службу виданого ОСОБА_4 з вказівкою періоду служби 15.02.2021 року - 20.12.2021 року, на судно UTA і посвідченню особи моряка.
Також матеріалами справи підтверджується, що позивач будучи спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання позивачем морської служби за контрактом на іноземному судні в морі поза межами України, куди позивач повернувся 20.12.2021 року - через 2 місяці після закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини стосується саме 6-ти місячного строку передбаченого ст. 1270 ЦК України, який обчислюється з дня відкриття спадщини (смерті спадкодавця). Іншого законом не передбачено.
Пропуск позивачем строку для прийняття спадщини передбаченого ст. 1270 ЦК України, за встановлених у справі фактичних обставин і наданих доказів, обумовлений поважними причинами.
Що стосується строку після повернення позивача в Україну – 20.12.2021 року і до звернення його до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини 15.03.2022 року відбувся і не мав надмірну тривалість – понад 2,5 місяці після повернення в Україну і припав на період одразу початку повномасштабної агресії проти України 24.02.2022 року. 
Потенційний спадкоємець в силу закону за відсутності будь-яких інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України строк – Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області, в суді першої інстанції висловила позицію про визнання обставин, які викладені позивачем у позові в обґрунтуванні заявлених вимог та не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 та визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, просила розглянути справу по суті без приступності в судовому засіданні її представника і своєї позиції по суті заявлених вимог в подальшому під час розгляду справи в судах вищих інстанцій не змінювала (а. с. 71). 
При таких обставинах у суду першої інстанції не було достатніх підстав для відмови у заявлених вимогах, оскільки в даному випадку строк для подання заяви про прийняття спадщини від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття, пропущений позивачем з поважних причин, а фактичне подання позивачем заяви до нотаріуса після його повернення в Україну після закінчення строку передбаченого ст. 1270 ЦК України. відбулось у розумний строк, який не був надмірним – менше 3-х місяців і дані обставини визнані як поважні і достатні для задоволення заявленого позову належним відповідачем, що узгоджується з встановленими у справі обставинами і доданими доказами. 
Ураховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2023 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – задовольнити.
Встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк трива лістю в три місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обчислюється з дати набрання рішення законної сили.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 22.12.2025 року.

Головуючий         О.М. Таварткіладзе

Судді:         Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова