Справа № 752/13527/25 
Провадження № 2/752/3986/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

12 січня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 

В С Т А Н О В И В:

Через систему «Електронний суду» позивачка ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (далі по тесту - ПрАТ «СК «УСГ») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки матеріальну шкоду в сумі 125 722,01 грн; стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн; стягнути на користь позивачки судові втрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. 
Позовні вимоги в редакції від 11.07.2025 обґрунтовано тим, що 15.11.2024 о 16:45 за адресою: м. Київ, дорога Кільцева 1, з вини водія ОСОБА_2 , яка, керуючи транспортним засобом VOLVO XC 90, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , не дотрималась безпечного бокового інтервалу унаслідок чого здійснила зіткнення з належним позивачу ОСОБА_1 транспортним засобом JAGUAR XF 3.0, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а позивачці завдано матеріальну шкоду. 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/25356/24 від 28.01.2025 відповідачку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в 850,00 грн. 
Цивільно-правова відповідальність винуватиці ДТП відповідачки ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» відповідно до страхового полісу № 22329466, який на момент дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) був чинним.
Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 45С/11/24 від 29.12.2024, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу JAGUAR XF 3.0, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 85 565,69 грн з урахуванням ПДВ на запасні частини, а без ПДВ - 75 212,11 грн.
Зазначається, що відповідач ПрАТ «СК «УСГ» лише частково компенсував ремонт пошкодженого автомобіля позивачки в сумі 75 212,11 грн (без ПДВ на запасні частини), що підтверджується випискою з банку від 22.05.2025. Однак, вартість відновлювального ремонту відповідно до наданої калькуляції становила 200 934,12 грн.
Враховуючи той факт, що страхова компанія здійснила виплату лише у сумі 75 212,11 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 200 934,12 грн, збитки, які позивачка понесла або очікує понести становлять 125 722,01 грн (200 934,12 грн - 75 212,11 грн), які просить стягнути солідарно з відповідачів. 
На обґрунтування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, які позивачка просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 , представник позивача цитує норми ст. 23 та ст. 1167 ЦК України. У позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста від 09.06.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.42,43).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста від 09.07.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с.116,117).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста від 31.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ПрАТ «СК «УСГ» у передачі справи за підсудністю до іншого суду (а.с. 134-135).
Відповідачу ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження направлялась судом за адресою реєстрації, конверт повернувся до суду з відмітною «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленою. 
Крім того, представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Крамаренко Є.В. (ордер №1977505 від 18.08.25) був ознайомлений з матеріалами справи 19.08.2025.
У встановлений судом строк відповідачка ОСОБА_2 не скористалась правом подачі відзиву на позов. 
07.07.2025 відповідач ПрАТ «СК «УСГ» подав відзив на позовну заяву з додатками (а.с.46,74-104). З відзивом подано заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, вказуючи про обізнаність про відкриття провадження у справі з Єдиного державного реєстру судових рішень. Повідомляє, що у зв`язку з воєнним станом спеціалісти товариства знаходяться у різних регіонах України, а для підготовки відзиву вимагалось певного часу. 
Враховуючи наведене, суд вважає можливим поновити строк для подання відповідачем ПрАТ «СК «УСГ» відзиву на позовну заяву. 
Не погоджуючись з позовними вимогами до відповідача ПрАТ «СК «УСГ», у відзиві вказується наступне. 
На дату ДТП цивільно-правова відповідальність винуватиці ДТП відповідачки ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» відповідно до страхового полісу № ЕР-223296466.
Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 45С/11/24 від 29.12.2024, завданого власнику транспортного засобу JAGUAR XF 3.0, д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових, що підлягають заміні (65%), складає 85 565,69 грн з ПДВ на запчастини, без ПДВ на запасні частини - 75 212,11 грн. 
02.01.2024 позивачці направлено листа про розмір страхового відшкодування. 09.01.2024 складено страховий акт та виплачено страхове відшкодування у розмірі 75 212,11 грн за заявою позивачки про перерахування коштів на її особистий банківський рахунок.
Повідомляє, що оскільки позивачкою не було надано доказів оплати проведеного ремонту транспортного засобу JAGUAR XF 3.0, д.н.з. НОМЕР_2 , у особи, яка є платником ПДВ, у відповідача ПрАТ «СК «УСГ» не виникло обов`язку по відшкодуванню даного податку потерпілій особі.
Вказує, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст.1190 ЦК України солідарна відповідальність передбачена коли особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Крім того, спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV) не передбачено солідарну відповідальність страховика. 
Також позовна вимога щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки не надано доказів здійснення відповідних послуг, не надано детального опису робіт (наданих послуг).
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. 
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Судом форматі повного доступу до Єдиного держаного реєстру судових рішень досліджено постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 28.01.2025 (справа № 752/25356/24), з якої вбачається, що водій ОСОБА_2 15.11.2024 о 16:45, керуючи автомобілем «VOLVO XC 90», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Києві по Кільцевій дорозі,1, не дотрималась безпечного бокового інтервалу унаслідок чого здійснила зіткнення з транспортним засобом «JAGUAR XF 3.0», д.н.з. НОМЕР_2 , який був прикаркований, що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п.13.1 ПДР України. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. (а.с.11). 
У відповідності до частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Отже, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки останній має право на отримання страхового відшкодування, як потерпіла особа, та наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником автомобіля «JAGUAR XF 3.0», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.10). 
Цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» відповідно до страхового полісу № 22329466 від 06.09.2024, який на момент дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) був чинним (а.с.12, 98).
У позовній заяві позивачка, як на підставу стягнення матеріальної збитку з відповідачів, посилається на звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 45С/11/24 від 29.12.2024. 
Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 45С/11/24 від 29.12.2024, складеного на замовлення ПАТ «СК «УСГ» ФОП ОСОБА_4 , який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 200 934,12 грн з врахуванням ПДВ на запчастини, вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу складників (0,65) - 85 565,69 грн (а.с. 15-28).
На підставі повідомлення про дорожню-транспортну пригоду від 18.11.2024, заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування від 09.01.2025, страхового акта № ОСЦВ-5267 від 09.01.2025, страховиком 09.01.2025 здійснено виплату позивачці ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 75 212,11 грн (а.с.81, 81зв, 98 зв, 14).
Відповідно до листа ПрАТ «СК «УСГ» від 02.01.2025 № ОСЦВ-5267/1 (а.с. 13) розмір оціненої страховиком шкоди у розмірі 85 565,69, яка відшкодовується на рахунок потерпілої особи ОСОБА_1 , була зменшена на суму податку на додану вартість та становила 75 212,11 грн, що також вбачається з розрахунку суми страхового відшкодування (а.с. 98).
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі (див. постанову Верховного Суду від 28.08.2024 в справі № 686/32571/23).
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України).
Тлумачення зазначених норм свідчить, що:
- джерелом підвищеної небезпеки потрібно вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди;
- зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою, вина особи, яка завдала шкоди.
При цьому, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Тобто тягар доказування у справах про відшкодування майнової шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки розподіляється так: потерпілий доводить розмір шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та шкодою, а особа, яка завдала шкоди, доводить відсутність протиправності своєї поведінки та вини.
Системний аналіз статей 1166, 1187, 1188 ЦК України дозволяє дійти висновку, що за загальним правилом майнова шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Проте з указаного правила є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (пункт 69 частини 1 статті 1 Закону України «Про страхування» № 1909-ІХ від 18.11.2021).
Відповідно до статті 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.
Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (стаття 980 ЦК України).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами страхування, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Станом на день ухвалення рішення відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ від 21.05.2024 (далі - Закон № 3720-ІХ). Зазначений закон введений в дію (окрім деяких норм) з 01.01.2025.
Водночас відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3720-ІХ дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV).
Судом встановлено, що поліс № 22329466 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 , що експлуатувала транспортний засіб VOLVO XC 90, д.н.з. НОМЕР_1 , був укладений 06.09.2024 (а.с. 98), тобто до введення в дію Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX. З урахуванням наведеного до правовідносин, які є предметом даного спору, застосовуються положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV в чинні на момент виникнення правовідносин редакції (далі Закон № 1961-IV).
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Схожі за змістом правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2018 в справі № 755/18006/15-ц, в справі № 760/15471/15-ц від 03.10.2018.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України).
Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положень ст. 36.2. Закону № 1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Тлумачення зазначеної норми свідчить, що у випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду в справі № 565/1210/19 від 22.12.2020, № 591/1861/22 від 12.07.2023.
У справі, що розглядається, ОСОБА_1 вказує, що внаслідок протиправної поведінки відповідачів була завдана шкода належному позивачу майну (транспортному засобу).
На підтвердження розміру шкоди позивач надала звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ № 45С/11/24 від 29.12.2024, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 200 934,12 грн з врахуванням ПДВ на запчастини, вартість відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу складників (0,65) та ПДВ на запчастини - 85 565,69 грн. 
Відповідно до проведеного відповідачем ПрАТ «СК «УСГ» розрахунку суми страхового відшкодування позивачці 09.01.2025 було сплачено страхову виплату у розмірі 75 212,11 грн з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з вирахуванням суми ПДВ, оскільки позивачкою не було надано доказів оплати проведеного ремонту транспортного засобу.
Зазначені вище докази є належними, допустимими, достовірними і достатніми, позаяк вони з достатнім ступенем переконливості підтверджують розмір завданих позивачеві матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу з вини відповідача ОСОБА_2 .
Визначаючи розмір страхового відшкодування, відповідачем ПрАТ «СК «УСГ» правомірно було враховано, що: 
- у силу приписів ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхова компанія відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу (вартість матеріального збитку), а не вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, як вимагає позивач;
- розмір страхового відшкодування зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість; вартість ремонту транспортного з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією після надання документів про такі витрати за умови, що надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів проведення ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу позивача. 
У даному випадку, винуватець ДТП має відшкодувати шкоду в частині, яка перевищує розмір вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (матеріального збитку).
Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
До такого висновку прийшла Велика Палата у постанові від 22.02.2022 у справі 201/16373/16-ц.
З огляду на те, що відповідач ПрАТ «СК «УСГ» свої зобов`язання відповідно до Закону України № 1961- ІV виконав - здійснив виплату позивачці страхового відшкодування в межах нарахованої суми страхової виплати, підстави для стягнення з даного відповідача різниці між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту транспортного засоби - відсутні.
Відповідно, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди належить стягнути 125 722,01 грн (200 934,12 грн (вартість відновлювального ремонту) - 75 212,11 грн (сума страхового відшкодування).
Аргументи позивача щодо солідарного стягнення майнової шкоди з відповідачів суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Відповідно до статті 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України).
Системний аналіз статей 540 та 541 ЦК дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні діє презумпція часткових зобов`язань. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.
У постанові від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.
У даній справі представник позивача вважав, що у відповідачів існує солідарний обов`язок виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування внаслідок ДТП, однак, в даному випадку суд не вбачає наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів, оскільки це суперечитиме інституту страхування як такому. Адже відповідно до норм законодавства про страхування, страховик бере на себе обов`язок за відшкодування шкоди особі заподіяної страхувальником. І тільки у разі недостатності суми страхового відшкодування понесених матеріальних збитків, потерпіла особа не позбавлена права звернутись в судовому порядку до винної особи про відшкодування їй різниці між сумою страхової виплати і заподіяною шкодою.
Аналогічна правова позиція щодо відсутності солідарного обов`язку страховика і страхувальника відшкодувати матеріальні збитки потерпілій особі, наведена у постанові ВП ВС від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18).
Також на відшкодування моральної шкоди позивачка просить стягнути з відповідачки 10 000,00 грн. 
Положенням статі 23 ЦК України, передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2-4 цієї норми визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Як вбачається з позовної заяви представником позивача зазначено лише зміст статей 23 та 1167 ЦК України, проте не наведено жодного обґрунтування завданої моральної шкоди особисто позивачу, не доведено обсяг, наявність та наслідків моральних страждань внаслідок ДТП.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За таких обставин, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1 381,65 грн.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог (46,32%), з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 639,98 грн. 
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12,81, 77,79,89, 178, 258, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В: 

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 125 722 (сто двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять дві) грн 01 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 639 (шістсот тридцять дев`ять) грн 98 коп. 
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.
Відомості про учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», адреса: 03038, м. Київ, вул.І.Федорова, буд. 32-А, код ЄДРПОУ 30859524. 
Відповідач - ОСОБА_2 , адреса реєстарції: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 . 
Повний текст рішення складено 12 січня 2026 року.

Суддя    А.В.Слободянюк