ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 201/11461/25	
Суддя І Інстанції – Демидов С.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, просив:
- скасувати постанову Управління патрульної поліції у Вінницькій області серія ЕНА №5657224 від 06 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП та закрити провадження по справі.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року позовну заяву задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована протиправністю винесеної відносно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП. Скаржник вказує на правомірність використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 06 вересня 2025 року поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Стеценко С.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5657224, згідно з якою позивач 06 вересня 2025 року о 09:01 год., дорога АД М3 378 км., керуючи автотранспортним засобом марки Lexus RX 350 НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49, рухався зі швидкістю 118 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості на 68 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam 000749 чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до указаної постанови ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень.
Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, доказами є які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Із матеріалів справи встановлено та в оскаржуваній постанові зазначено, що швидкість руху вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam TC008365.
На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення Департаментом патрульної поліції до відзиву на позовну заяву надано фото та відеозаписи фіксації швидкості лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20.
З наданого фотознімка з пристрою вимірювання швидкості руху, вбачається рух транспортного засобу зі швидкістю 118 км./год. на ділянці: «АД М-30 378КМ (Соde: ЯКУШИНЦІ).
В свою чергу, відповідно до інструкції по експлуатації «Laser Technology, Inc. Руководство по TruCam» лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізнює режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Водночас, наданий відповідачем фотознімоку з лазерного вимірювача TruCam не містить інформації щодо визначених таким пристроєм координат вимірювання швидкості, а містить лише зазначення «АД М-30 378КМ (Соde: ЯКУШИНЦІ).
Разом з тим, надані Департаментом патрульної поліції фото та відеозаписи не підтверджують здійснення виміру швидкості транспортного засобу, яким керував позивач у межах населеного пункту позначеного дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту».
Відповідно непідтвердженими є обставини перевищення позивачем 06 вересня 2025 року о 09:01 год., дорога АД М-30 378 км., в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49, встановленого обмеження швидкості руху.
В свою чергу, в п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відтак, оскільки належних доказів вчинення позивачем порушення ПДР відповідачем не подано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 13 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
В повному обсязі постанову складено 27 січня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова