ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року справа №200/6291/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року (повне судове рішення складено 24 вересня 2025 року) у справі № 200/6291/25 (суддя в І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі – ГУ ПФУ в Харківській області, Управління) про:
- визнання протиправним та скасування рішення № 057250005702 від 12.08.2025 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 05.08.2025, із зарахуванням до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 1, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону № 1058, періодів роботи: з 01.12.2008 по 03.12.2008; з 23.12.2009 по 29.12.2009; з 17.06.2010 по 30.06.2010; з 25.06.2012 по 30.06.2012; з 31.08.2014 по 05.09.2014; з 27.02.2015 по 11.03.2015; з 30.04.2015 по 11.06.2015; з 09.05.2024 по 14.08.2024.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2025 №057250005702 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, оскільки до пільгового стажу за Списком №1 не зарахований період з 09.05.2024 по 14.08.2024 через несплату страхових внесків, а також періоди роботи з 01.12.2008 по 03.12.2008, з 23.12.2009 по 29.12.2009, з 17.06.2010 по 30.06.2010, з 25.06.2012 по 30.06.2012, з 31.08.2014 по 05.09.2014, з 27.02.2015 по 11.03.2015 та з 30.04.2015 по 11.06.2015 без роз`яснення у своєму рішенні підстав такого не зарахування. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його право на отримання належної пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2025 № 057250005702 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.08.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового та спеціального (пільгового) стажу за Списком № 1, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи: з 01.12.2008 по 03.12.2008; з 23.12.2009 по 29.12.2009; з 17.06.2010 по 30.06.2010; з 25.06.2012 по 30.06.2012; з 31.08.2014 по 05.09.2014; з 27.02.2015 по 11.03.2015; з 30.04.2015 по 11.06.2015; з 09.05.2024 по 14.08.2024, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги.
Так, до страхового стажу не зараховано період з 25.06.2012 по 30.06.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків.
До пільгового стажу не зараховано періоди: 
з 17.06.2010 по 30.06.2010, згідно довідки № 198а від 13.10.2022; 
з 31.08.2014 по 05.09.2014, з 27.02.2015 по 11.03.2015, з 30.04.2015 по 11.06.2015, згідно довідки № 26/447 від 01.06.2024; 
з 25.06.2012 по 30.06.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про пільговий стаж; 
з 01.12.2008 по 03.12.2008, з 23.12.2009 по 29.12.2009, з 09.05.2024 по 14.08.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про пільговий стаж. 
Отже, у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058 через відсутність необхідного пільгового стажу. 

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 05.08.2025 звернувся зі заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2025 № 057250005702 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. За наданими документами до загального страхового стажу зараховано всі періоди. Пільговий стаж роботи обчислено відповідно до наданих пільгових довідок. Страховий стаж особи становить: 23 роки 7 місяців 22 дні, з урахуванням додаткових років за списком № 1 – 43 роки 7 місяців 22 дні. Пільговий стаж особи відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підземних роботах з урахуванням відволікань складає: всього провідні професії (20 років) – 16 років 11 місяців 13 днів (де провідні професії – 16 років 11 місяців 4 дні + навчання за фахом - 0 років 0 місяців 9 днів); всього за професіями згідно постанови № 202 (25 років) - 24 роки 9 місяців 10 днів (де згідно постанови № 202 – 3 роки 7 місяців 2 дні + провідні професії – 21 рік 1 місяць 29 днів (з урахуванням кратності 1.25) + навчання за фахом - 0 років 0 місяців 9 днів); всього за списком № 1 – 20 років 6 місяців 15 днів (де згідно постанови № 202 – 3 роки 7 місяців 2 дні + провідні професії – 16 років 11 місяців 4 дні+ навчання за фахом - 0 років 0 місяців 9 днів); навчання за фахом – 0 років 0 місяців 9 днів. Особа має право на зниження пенсійного віку на 10 років.
Відповідно до розрахунку стажу за формою РС-право, до пільгового стажу позивача не зараховані періоди роботи: з 09.05.2024 по 14.08.2024 через несплату страхових внесків, а також періоди роботи з 01.12.2008 по 03.12.2008, з 23.12.2009 по 29.12.2009, з 17.06.2010 по 30.06.2010, з 25.06.2012 по 30.06.2012, з 31.08.2014 по 05.09.2014, з 27.02.2015 по 11.03.2015 та з 30.04.2015 по 11.06.2015.
Відповідач зазначає, що до страхового стажу не зараховано період з 25.06.2012 по 30.06.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків.
До пільгового стажу не зараховано періоди: з 17.06.2010 по 30.06.2010, згідно довідки № 198а від 13.10.2022; з 31.08.2014 по 05.09.2014, з 27.02.2015 по 11.03.2015, з 30.04.2015 по 11.06.2015, згідно довідки № 26/447 від 01.06.2024; з 25.06.2012 по 30.06.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про пільговий стаж; з 01.12.2008 по 03.12.2008, з 23.12.2009 по 29.12.2009, з 09.05.2024 по 14.08.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про пільговий стаж.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.12.2000 вбачається, що позивач працював:
- з 13.11.2008 по 07.06.2009 прохідником з повним робочим днем в шахті;
- з 09.09.2009 по 29.12.2009 прохідником з повним робочим днем під землею;
- з 08.04.2010 по 19.07.2010 прохідником підземним;
- з 25.06.2012 по 31.12.2012 гірником очисного забою з повним робочим днем на підземній роботі;
- з 31.08.2014 по 30.08.2016 гірничомонтажником підземним з повним робочим днем в шахті;
- з 11.02.2021 по 14.08.2024 підземним машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем в шахті.
Також, відповідно до довідки № 179 від 30.11.2022, з 09.04.2010 по 19.07.2010 позивач працював прохідником підземним, виконував гірничі роботи по видобутку вугілля, що передбачено Списком № 1 розділом 1 підрозділом 1 код КП 1.1а згідно Постанови КМУ від 16.01.2003 № 36.
Відповідно до довідки №26/447 від 01.06.2024, з 16.01.2014 по 31.08.2016 позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за посадою підземний гірничомонтажник з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком № 1 розділом 1 підрозділом 1 згідно постанови КМУ від 24.06.2016 № 461. Безоплатна відпустка: 2014 рік ІІІ – 1 день, VІІ – 1 день, 2015 рік ІІ – 2 дні.
Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.
Спірним є питання підтвердження пільгового стажу роботи позивача з 25.06.2012 по 30.06.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків, з 17.06.2010 по 30.06.2010, згідно довідки № 198а від 13.10.2022; з 31.08.2014 по 05.09.2014, з 27.02.2015 по 11.03.2015, з 30.04.2015 по 11.06.2015, згідно довідки № 26/447 від 01.06.2024; з 25.06.2012 по 30.06.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про пільговий стаж; з 01.12.2008 по 03.12.2008, з 23.12.2009 по 29.12.2009, з 09.05.2024 по 14.08.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про пільговий стаж.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом – Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно п.2 Розділу ХУ «Прикінцеві положення» Закону 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі за текстом – Закон 1788).
Закон 1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Даний Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
У відповідності до статті 14 Закону 1788 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.
Вищевказана норма закону кореспондується із частиною 3 статтею 114 Закону № 1058- IV (чинна редакція) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Позивач претендує на призначення пенсії за нормами ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.
Перелік робіт та професій, зайнятість на яких протягом 25 років дає право на призначення пенсії незалежно від віку, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років».
Розділом І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» цього Списку передбачено, що правом на пенсію за статтею 14 Закону № 1788-ХІІ (не менш 25 років), користуються усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на наступне.
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637).
На підставі п.1, п.2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
При цьому, пунктами 20-22 Порядку № 637 визначено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.
Так, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.12.2000 вбачається, що позивач працював:
- з 13.11.2008 по 07.06.2009 прохідником з повним робочим днем в шахті;
- з 09.09.2009 по 29.12.2009 прохідником з повним робочим днем під землею;
- з 08.04.2010 по 19.07.2010 прохідником підземним;
- з 25.06.2012 по 31.12.2012 гірником очисного забою з повним робочим днем на підземній роботі;
- з 31.08.2014 по 30.08.2016 гірничомонтажником підземним з повним робочим днем в шахті;
- з 11.02.2021 по 14.08.2024 підземним машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем в шахті.
З матеріалів справи судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховано період з 25.06.2012 по 30.06.2012, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків.
Частиною першою ст. 20 Закону 1058 передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Абзацом 9 частини шостої статті 20 цього Закону встановлено, що за осіб, зазначених у пунктах 8, 11-14 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога, надбавка і компенсації.
Частиною 2 статті 20 Закону 1058 передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з абзацом 39 частини першої статті 1 Закону 1058, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
З наведеного випливає, що саме на роботодавця покладено обов`язок сплачувати страхові внески за працівника.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для неврахування спірного періоду до загального трудового стажу позивача.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17.
Тому, період роботи позивача з 25.06.2012 по 30.06.2012 підлягає зарахуванню до підземного пільгового стажу за Списком №1, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, з цими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.12.2000 вбачається, що позивач працював з 25.06.2012 по 31.12.2012 гірником очисного забою з повним робочим днем на підземній роботі у відокремленому підрозділі «управління підземних гірничо-монтажних та підготовчих робіт ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка».
Відповідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), роботодавцем (код ЄДРПОУ 38082708) нарахування заробітної плати за 6 днів в період з 25.06.2012 по 30.06.2012 відсутні.
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058:
застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – персоніфікований облік) – організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, […], які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, […].
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, […], – для осіб, зазначених у п. 1 (крім фізичних осіб, які використовують працю домашніх працівників), 4-1, 10, 14 ст. 11 цього Закону; […].
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені у ст. 14 цього Закону, […].
Аналіз наведених вище норм Закону № 1058 зумовлює такі висновки:
- громадяни України, які працюють на підприємствах, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і є застрахованими особами;
- для цієї категорії застрахованих осіб страхувальником є роботодавці;
- платниками страхових внесків до солідарної системи за цю категорію застрахованих осіб є страхувальники.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає ст. 24 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За правилами, наведеними у ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788) визначав порядок і умови зарахування стажу роботи до набрання чинності Законом № 1058.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначає ст. 56 Закону № 1788.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року, запису в трудовій книжці для цього не достатньо.
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
Аналіз наведених вище норм Закону № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;
- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;
- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Колегія суддів зазначає, що трудова книжка є основним, проте не єдиним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі її пільговий характер. 
Позивачем до заяви про призначення пенсії подавались довідки підприємств-роботодавців, що підтверджують пільговий характер роботи.
Відповідно до п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відтак, при ухваленні оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії відповідачем обґрунтовано надавалась оцінка поданим позивачем документам, в тому числі, довідкам підприємств-роботодавців.
Також необхідно зазначити, що системний аналіз норм Закону № 1058 дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.
Періоди роботи, за які підприємство – страхувальник нарахувало застрахованій особі – працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того сплатило підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем – платником страхових внесків.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії за н а я в н о с т і відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески, не може слугувати підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Подібні висновки наведені Верховним Судом в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та інших.
Разом з цим відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.
Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) в період з 25.06.2012 по 30.06.2012 відсутні відомості про нарахування заробітної плати позивачу, тому цей період не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи.
Отже, в цій частині рішення місцевого суду підлягає зміні шляхом виключення із задоволених позовних вимог періоду з 25.06.2012 по 30.06.2012.

З тих самих підстав слід виходити при визначенні обґрунтованості позовних вимог за періоди з 01.12.2008 по 03.12.2008, з 23.12.2009 по 29.12.2009, не зарахованих відповідачем до страхового та пільгового стажу, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про пільговий стаж.
Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.12.2000 вбачається, що позивач працював в ТОВ «Донбасвуглерозробка»:
- з 13.11.2008 по 07.06.2009 прохідником з повним робочим днем в шахті;
- з 09.09.2009 по 29.12.2009 прохідником з повним робочим днем під землею.
Відповідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), роботодавцем (код ЄДРПОУ 33161575) нарахування заробітної плати за грудень 2008 року проведено за 28 днів з 31, а за грудень 2009 року – за 22 дні з 31.
Згідно ч.3 ст. 24 Закону № 1058 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: 
ТП = Св : В, де: 
ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; 
Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць; 
В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць. 
Отже, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

В той же час, в період з 09.05.2024 по 14.08.2024 з Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) вбачається нарахування позивачу заробітку, а несплата роботодавцем страхових внесків, як зазначалось вище, не може бути підставою для незарахування цього періоду до страхового та пільгового стажу.
Отже, в цій частині позовні вимоги обґрунтовано задоволені окружним судом. 

Також, судом встановлено, що до пільгового стажу не зараховано періоди:
- з 17.06.2010 по 30.06.2010, згідно довідки № 198а від 13.10.2022;
- з 31.08.2014 по 05.09.2014, з 27.02.2015 по 11.03.2015, з 30.04.2015 по 11.06.2015, згідно довідки № 26/447 від 01.06.2024.
Задовольняючи цю частину позовних вимог, місцевий суд послався на наступне. 
У відповідності до пункту 2 Порядку № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Разом з тим, трудова книжка позивача містить записи про спірні періоди роботи на відповідних посадах і у наведений період часу, що є належним доказом роботи позивача, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи та трудової книжки покладається на керівника підприємства, організації, а отже юридичний факт роботи позивача протягом спірних періодів часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.
За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне документальне оформлення щодо періодів роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо. Крім того, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює.
Разом з цим, відповідно до довідки № 179 від 30.11.2022, з 09.04.2010 по 19.07.2010 позивач працював прохідником підземним, виконував гірничі роботи по видобутку вугілля, що передбачено Списком № 1 розділом 1 підрозділом 1 код КП 1.1а згідно Постанови КМУ від 16.01.2003 № 36.
Відповідно до довідки №26/447 від 01.06.2024, з 16.01.2014 по 31.08.2016 позивач виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за посадою підземний гірничомонтажник з повним робочим днем під землею, що передбачена Списком № 1 розділом 1 підрозділом 1 згідно постанови КМУ від 24.06.2016 № 461. Безоплатна відпустка: 2014 рік ІІІ – 1 день, VІІ – 1 день, 2015 рік ІІ – 2 дні. 
За приписами ст. 84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Як слідує зі ст.4 Закону України "Про відпустки", відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.
На підставі статей 25 та 26 Закону України "Про відпустки" відпустки без збереження заробітної плати надаються в обов`язковому порядку, або за згодою сторін.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Судом встановлено, що позивач знаходився у безоплатній відпустці: 2014 рік ІІІ – 1 день, VІІ – 1 день, 2015 рік ІІ – 2 дні, а отже не більше 1 місяця в календарному році. Суду не надано жодних доказів, що періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати не пов`язані з виробничою необхідністю.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
Згідно довідки № 198а від 13.10.2022, яка є додатком до довідки № 179 від 30.11.2022 (про що в ній безпосередньо зазначено), в червні 2010 року позивач 14 днів перебував у безоплатній відпустці.
Відповідно до довідки №26/447 від 01.06.2024, позивач перебував у безоплатних відпустках: 2014 рік ІІІ – 1 день, VІІ – 1 день, 2015 рік ІІ – 2 дні. 
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Відтак, час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, Л И Ш Е якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.
Матеріали справи не містять доказів того, що перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати було пов`язано з виробничою необхідністю, хоча докази про це повинні надаватись працівником/роботодавцем.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 березня 2019 року у справі № 295/8979/16-а.
В той же час, спірні періоди містять відомості не лише про перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати.
Так, відповідно до довідки №26/447 від 01.06.2024 позивач перебував у навчальних відпустках: 2014 рік – ІХ – 5 дн, 2015 рік – ІІІ – 10 дн, ІV – 14 дн, V – 31 дн, VІ – 11 дн.
Згідно ст. 217 КЗпП України, на час додаткових відпусток у зв`язку з навчанням (статті 211, 213, 216 цього Кодексу, за працівниками за основним місцем роботи зберігається середня заробітна плата. 
Таким чином, законодавством не передбачено зарахування такого періоду до спеціального (пільгового) стажу.
Отже, ці періоди також не можуть бути зараховані до пільгового стажу.
Отже, періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати та навчальних відпустках не можуть бути зараховані до пільгового стажу, а в задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку із встановленою судами першої та апеляційної інстанції протиправністю незарахування до пільгового стажу періоду з 09.05.2024 по 14.08.2024, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2025 № 057250005702, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, а тому є незаконним, необґрунтованим і підлягає скасуванню.
В іншій частині доводи апеляційної скарги спростовують висновки місцевого суду.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 200/6291/25 – скасувати частково, внаслідок чого в його резолютивній частині:
- в абзаці першому слово «повністю» замінити словом «частково»;
- в абзаці третьому виключити періоди «з 01.12.2008 по 03.12.2008; з 23.12.2009 по 29.12.2009; з 17.06.2010 по 30.06.2010; з 25.06.2012 по 30.06.2012; з 31.08.2014 по 05.09.2014; з 27.02.2015 по 11.03.2015; з 30.04.2015 по 11.06.2015».
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 200/6291/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 22 січня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук