ПОСТАНОВА 
іменем України

06 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 391/274/25
провадження № 22-ц/4809/199/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Мурашка С.І. 

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2025 року у складі судді Капиш В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (далі – ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовної заяви посилалося на те, що 09.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі по тексту ТОВ «Займер») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №97239, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 2500 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.
28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 09.12.2019 №97239 у загальному розмірі 9200 грн, з яких 2500 грн -сума заборгованості за основною сумою боргу, 6700 грн - сума заборгованості за відсотками.
Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та має заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 9200 грн, яку в добровільному порядку відшкодувати відмовляється, просило суд стягнути зазначену заборгованість з відповідача на свою користь.
Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2025 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» заборгованість за кредитним договором від 09.12.2019 № 97239 у розмірі 9200 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу».
ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу»направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - без задоволення. Вважало, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 09.12.2019 між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №97239, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 2500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п. 1.1., 1.4.). Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 18 днів, тобто до 09.12.2019 року. Строк дії договору 18 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. Згідно з п.1.3. за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором (а.с.15-16).
Як свідчить інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» від 24 лютого 2025 року№1069/02 первісний кредитор перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 2500 грн (а.с.26).
28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.18-21).
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021 ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 09.12.2019 №97239 у загальному розмірі 9200 грн, з яких 2500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6700 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.10).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі по тексту Закон).
Статтею третьою Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону.
Статтею 12 Закону визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, виходячи з норм цього Закону, укладення електронного договору можливо шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.ч.1-3 ст.207 ЦК України).
Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.513, ст.514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 1077, 1079 цього Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами 09.12.2019 було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору про споживчий кредит, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та який відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис», про що відповідач не заперечував.
Також встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором первісний кредиторвиконав своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 09.12.2019 № 97239.
При цьому, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив письмові докази по справі та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача процентів, які були нараховані поза межами строку кредитування, погодженого сторонами договору позики, враховуючи таке.
У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 зробила висновок про те, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».
Укладаючи 09.12.2019 електронний договір №97239 про надання фінансового кредиту між сторонами було узгоджено такі умови:
- згідно з пунктом 1.1. договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором;
- кредит надається строком на 18 днів, до 26.12.2019. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (пункти 1.2., 1.3., 1.4. договору).
Пунктом 3.3.3 договору визначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.
Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.
Як убачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором, позивачем нарахована заборгованість відповідача за кредитним договором за період з 09.12.2019 по 13.01.2025, яка складає 9200 грн, з яких: 2500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6700 грн - сума заборгованості за відсотками.
Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Враховуючи, що кредит надавався строком на 18 днів до 26.12.2019 (строк кредитування), то ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Отже розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, складає 900 грн за період з 09.12.2019 по 26.12.2019, виходячи з розрахунку: 2500 грн (тіло кредиту) х 2 % (відсоткова ставка) х 18 днів (строк кредиту).
Крім того, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 09.12.2019 №97239 відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 3100 грн 13.02.2020, які помилково не враховано та які були розподілені банком на погашення складових заборгованості (відсотків) (а.с.126-130).
Враховуючи зазначене вище з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 300 грн ((2500 грн тіла кредиту +900 грн відсотків) = 3400 грн – 3100 грн внесених коштів на погашення = 300 грн).
Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ч.1 ст.376 ЦПК України, підлягає зміні в частині стягнення відсотків та стягнення з відповідача на користь позивача 300 грн заборгованості за кредитним договором від 09.12.2019 №97239, яка складається із 300грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.  
Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу». підлягають задоволенню частково, а саме: на 3,6% (300 грн (задоволена частина вимог) х 100 : 9200 грн (ціна позову)).
Апеляційна скарга відповідача також підлягає задоволенню частково, а саме на 96,74% = (100% - 3,26 % задоволена частинна вимог позову).
На підставі ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви в суді першої інстанції у розмірі 78,97 грн (2422,40 грн х 3,26%) та з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 (сплаченого ОСОБА_1 судового збору). Тому, враховуючи вимоги частини 10 статті 141ЦПК України, слід стягнути з позивача на користь відповідача різницю понесених ним судових витрат в сумі 526,63 грн (605,60 грн - 78,97 грн).
Крім того, з позивача у дохід держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3788,33 грн (4393,93 грн (96,74% від 4542 грн) – 605,60 (сплаченого судового збору) = 3 788,33 грн), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 дійшов висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.
З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500 грн, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4 статті 137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, керуючись принципом співмірності, а також враховуючи пропорційність до задоволених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 500 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволено частково. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2025 року змінити в частині стягнутого боргу та судових витрат, виклавши у такій редакції.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ,  АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (ЄДРПОУ 42228158, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7) заборгованість за кредитним договором від 09 грудня 2019 року №97239 у розмірі 300 (триста) грн 00 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (ЄДРПОУ 42228158, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ,  АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 526(п`ятсот двадцять шість) грн 63 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (ЄДРПОУ 42228158, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7) у дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3788(три тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 33 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ,  АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кеш Ту Гоу» (ЄДРПОУ 42228158, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя         О.І. Чельник

Судді           О.Л.Дуковський

С.І.Мурашко