ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 грудня 2025 року        м. Кропивницький

справа № 405/7606/24
провадження № 22-ц/4809/1451/25 

Кропивницький апеляційний суд у складі: 

головуючого судді - Письменного О.А., 
суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
при секретарі -  Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мурашко Іван Сергійович, на рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 07 липня 2025 року (суддя Шевченко І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, ОСОБА_4 про скасування свідоцтва про право на спадщину, стягнення компенсації за частку майна,- 

встановив:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 02.12.1983 між нею та ОСОБА_5 , було укладено шлюб, а 11.04.2011 шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу ними за спільні кошти, у спільну сумісну власність, було придбано та зареєстровано на ім`я ОСОБА_5 легковий автомобіль марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип: легковий універсал - В, 2004 року випуску, колір: чорний, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 4664, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 07.07.2009.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.01.2018 року серії НОМЕР_4 , і на майно, що йому належало відкрилась спадщина.
Позивач вказала, що вказаний автомобіль було придбано у шлюбі за спільні кошти її та ОСОБА_5 , тобто автомобіль перебував у спільній сумісній власності подружжя, а тому спадщина відкрилась лише на 1/2 частину автомобіля, що належала ОСОБА_5 , оскільки відповідно до законодавства частки у спільному сумісному майні подружжя є рівними (ч. 1 ст. 71 СК України).
Однак, 01.05.2023 Державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем вказаного автомобіля є ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво було видане на підставі Договору про поділ спадкового майна від 01.05.2023, який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 . Відповідно до п. 5 Договору у спадщину до ОСОБА_2 переходить вищезазначений автомобіль. 
Зазначила, що в 2018 році вона вже зверталась до Ленінського районного суду м.Кіровограда з позовною заявою про поділ майна подружжя, в якому однією з позовних вимог було визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного автомобіля і 19.08.2019 судом було винесено рішення у справі № 405/1097/18, яким у задоволені позову було відмовлено, з тих підстав, що спадкоємці ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , не отримавши свідоцтв про право на спадщину за законом, не порушили її прав, оскільки факт звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не свідчить про порушення її прав, як співвласника вказаного майна, а також, що отримання свідоцтв про право на спадщину є різними речами. Судом було констатовано передчасність звернення з позовом, оскільки на момент звернення до суду її права не порушувались, адже такі права можуть бути порушені лише видачою свідоцтв про право на спадщину.
При цьому, видача ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на спірний автомобіль, як на єдине ціле, а не його частину порушує її права, як співвласника. Видаючи свідоцтво про право на спадщину за законом, державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, не переконалась в повній мірі щодо перебування спірного автомобіля у спільній сумісній власності її та ОСОБА_5 , як такого, що було придбано в період шлюбу. Нотаріус помилково вважала, що вказаний автомобіль належав на праві особистої приватної власності ОСОБА_5 , та те, що він був його одноосібним власником. 
Позивач вказала, що нотаріус, на момент видання спірного свідоцтва знала про те, що вказаний автомобіль перебував у спільній сумісній власності її та ОСОБА_5 , оскільки вона надала нотаріусу відповідну інформацію про факт перебування у шлюбі із спадкодавцем в період з 02.12.1983 по 11.04.2011, нотаріус повинна була встановити, що до спадкової маси входить лише та частина у спільній сумісній власності колишнього подружжя, яка належить спадкодавцю, в той час як інша частина залишається у власності іншого співвласника. Будь-яких заяв про те, що спірний автомобіль належав спадкодавцю на праві особистої власності або що вона не претендує на одержання свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на спірний автомобіль вона не подавала, а тому вказаним свідоцтвом про право на спадщину за законом, порушуються її права, як співвласника за спільною сумісною власністю, адже оспорюване свідоцтво про право на спадщину видано особі, яка не мала право на спадкування (в 1/2 частині), а тому є підстави для визнання недійсним вказаного свідоцтва в цілому.
Також зазначила, що ОСОБА_2 вже більше року, починаючи з травня 2023 року, зазначається титульним власником спірного автомобіля та користується ним, автомобіль знаходиться у повному її володінні, тому вважає за необхідне залишити за нею право власності на спірний автомобіль, стягнувши з неї грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля, яка визначена нею в розмірі середньої вартості автомобіля.
Крім цього, вказала, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на момент звернення із позовом має статус малолітньої та має часткову цивільну дієздатність, а відтак до набуття нею повноліття грошові зобов`язання мають виконуватись ОСОБА_3 , як її матір`ю та законним представником і посилається на норми ст. 99 Податкового кодексу України, вказуючи, що ОСОБА_3 , будучи матір`ю малолітньої ОСОБА_2 має нести солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань ОСОБА_2 .
Посилаючись на ці обставини, позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.05.2023 року, видане державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Куроп`ятник В.М, зареєстрованого в реєстрі за № 4-346; в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та з її законного представника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип: легковий універсал - В, 2004 року випуску, колір: чорний, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 4664, реєстраційний номер: НОМЕР_2 у розмірі 332 150 грн. (триста тридцять дві тисячі сто п`ятдесят гривень); визнати за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип: легковий універсал - В, 2004 року випуску, колір: чорний, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 4664, реєстраційний номер: НОМЕР_2 ; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та з її законного представника ОСОБА_3 та з Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 на її користь судові витрати.
Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 07 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не вказавши у заяві про спірний автомобіль, відмовилась від належній їй частки у спільному майні на автомобіль. У заяві не міститься жодного формулювання, яке можна було б трактувати так, що вона відмовляється від будь-якого іншого майна (не переліченого в заяві), набутого у шлюбі з померлим, зокрема від спірного автомобіля. Ані сама заява, ані її дії не свідчать та не свідчили про її намір відмовитись від майна не зазначеного в заяві, зокрема від частки у спільному сумісному автомобілі, який був придбаний у період шлюбу з померлим ОСОБА_5 . Більше того, відмова від права власності або частки в спільному майні потребує чіткого, однозначного та безумовного волевиявлення особи, а в заяві відсутні будь-які вказівки на відмову від прав, ані прямо, ані шляхом подальшої поведінки.
Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним з огляду на наступне. Видача ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на спірний автомобіль, як на єдине ціле, а не його частину порушує права Позивача, як співвласника. Видаючи свідоцтво про право на спадщину за законом, державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, не переконалась в повній мірі щодо перебування спірного автомобіля у спільній сумісній власності Позивача та ОСОБА_5 , як такого, що було придбано в період шлюбу. Нотаріус помилково вважала, що вказаний автомобіль належав на праві особистої приватної власності ОСОБА_5 , та те, що він був його одноосібним власником.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 23.01.2018 року серія НОМЕР_4 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно.
01.05.2023 Державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем автомобіля LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип: легковий універсал - В, 2004 року випуску, колір: чорний, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , об`єм двигуна: 4664, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 .
Вказане свідоцтво було видане на підставі Договору про поділ спадкового майна від 01.05.2023 року, який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 . Відповідно до п. 5 Договору у спадщину до ОСОБА_2 переходить вищезазначений автомобіль.
З матеріалів спадкової справи № 37/2008, яка витребувана судом, вбачається, що 01.05.2023 року між ОСОБА_4 «Спадкоємець 1» та ОСОБА_2 «Спадкоємець 2» від імені якої діяла законний представник мати - ОСОБА_3 , з урахуванням рішення виконавчого комітету Кропивницької міської ради від 11.04.2023 року № 261 «Про надання дозволів» був укладений договір про поділ спадкового майна, який був посвідчений Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 та зареєстрований в реєстрі № 4-343.
Відповідно до п.4 договору про поділ спадкового майна до складу спадкового майна, що підлягає поділу входить:
- 1/2 (одна друга) частка квартири під номером АДРЕСА_1 ;
- квартира під АДРЕСА_2 ;
- автомобіль марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип легковий універсал-В, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 5 договору поділу, після його укладання:
У спадщину до ОСОБА_4 переходить:
1/2 (одна друга) частка квартири під номером АДРЕСА_1 ;
У спадщину до ОСОБА_2 переходить:
квартира під АДРЕСА_2 ;
- автомобіль марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип легковий універсал-В, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В пункті 9 договору поділу зазначено, що він є підставою для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначені об`єкти спадкового майна.
Внаслідок укладання договору про поділ спадкового майна 01.05.2023 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою було видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4-344 на 1/2 (одна друга) частку квартири під номером АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 01.05.2023 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4-345 на квартиру під АДРЕСА_2 .
Їй же 01.05.2023 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4-346 на автомобіль марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип легковий універсал-В, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В процесі підготовки документів для ухвалення рішення про надання дозволу на укладання договору поділу спадкового майна здійснювалась оцінка спадкового майна, яке підлягало поділу. Оціночна вартість квартири під номером АДРЕСА_1 складала 918 077,00 гривень.
Оціночна вартість квартири під АДРЕСА_2 складала 808 962,00 гривень.
Оціночна вартість автомобіля марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип легковий універсал-В, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 складала 380 000,00 гривень.
В пункті 6 договору про поділ спадкового майна зазначено: «Розподіл спадщини - спадкового майна «Сторонами» здійснено без доплати грошової компенсації, оскільки Сторони вважають, що вартість майна, яке переходить кожному із них в натурі відповідає вартості їх часток у спадщині».
В матеріалах справи (а.с. 90) наявна копія заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом адресована Кропивницькій міській державній нотаріальній конторі № 1 за вх. № 90 від 26.01.2028 року, в якій ОСОБА_1 вказує: «07 листопада помер мій колишній чоловік ОСОБА_5 . Цією заявою я приймаю спадщину після колишнього чоловіка ОСОБА_5 , прошу видати свідоцтво по ст. 60, 63, 70 СК України».
На аркуші справи 91 міститься копія заяви ОСОБА_1 датована 26.01.2018 року і адресована Першій Кіровоградській державній нотаріальній конторі, в якій зазначено: « ІНФОРМАЦІЯ_5 помер мій колишній чоловік ОСОБА_5 , 1964 р.н., з ним перебувала у шлюбі з 02.12.1983 р. по 11.04.2011 р. Ст. 60-63 Сімейного кодексу України мені роз`яснені. Квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 , рушниця «Їж» 20-го калібру, рушниця «MOSBERG» 12-го калібру є спільною сумісною власністю подружжя, претендую на визначення частки подружжя у спільному майні».
Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_1 самостійно визначила статус спільного сумісного майна подружжя, у тому числі і спірного автомобіля марки, не вказавши його у заяві як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, тому виконавчий комітет при наданні дозволу на укладання договору про поділ спадкового майна, а також нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину на автомобіль марки LEXUS, модель LX 470 ЗНГ, тип легковий універсал-В, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , враховували її позицію щодо визначеного нею спільного сумісного майна колишнього подружжя.
При цьому, дозвіл на укладання договору поділу спадкового майна, який надавався виконавчим комітетом Кропивницької міської ради та договір про поділ спадкового майна позивачем не оспорювався. Крім того, позивач невірно визначив процесуальний статус учасників справи, пред`явивши вимогу про солідарне стягнення з малолітньої ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частини спірного автомобіля.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.
У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо). Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала про те, що нотаріусу було відомо про те, що спірний автомобіль належав ОСОБА_5 та їй на праві спільної сумісної власності, при цьому в матеріалах спадкової справи міститься заява, в якій вона повідомила нотаріуса про те, що спільною власністю подружжя є майно, а саме рушниця «Їж» 20-го калібру, рушниця «MOSBERG» 12-го калібру, та претендує на визначення частки подружжя у вказаному майні. Отже на час видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусу не було відомо про те, що позивачка претендує на спірний автомобіль.
Крім того, як встановлено судом, свідоцтво про право на спадщину за законом було видане ОСОБА_2 на підставі договору про поділ спадщини, який позивачем не оспорювався. 
Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу, що в 2018 році ОСОБА_1 вже зверталась до Ленінського районного суду м.Кіровограда з позовною заявою про поділ майна подружжя до тих же відповідачів, і 19.08.2019 судом було ухвалено рішення у справі № 405/1097/18, яким у задоволені позову було відмовлено.
Для даної справи вказане рішення суду є прецедентним, оскільки ним вирішено спір про поділ майна подружжя. 
Посилання позивачки на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19.08.2019 відмовлено у поділі майна подружжя з тих підстав, що спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , не отримали свідоцтв про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 , є безпідставним, оскільки згідно ст.69 СК України право на поділ майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, виникає незалежно від розірвання шлюбу. 
Враховуючи, що сам факт прийняття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надавав їм статус осіб, що претендували на спадкове майно, зокрема і автомобіль LEXUS НОМЕР_2 , неможливо стверджувати про відсутність спору щодо нього.
Тому факт неотримання свідоцтва на спадщину після померлого ОСОБА_5 його спадкоємцями ніяким чином не створював перешкод ОСОБА_1 вимагати поділу майна подружжя.
Оскільки рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19.08.2019 набрало чинності, в силу ст.18 ЦПК України воно є обов`язковим щодо висновків та встановлених фактів. 
Крім того, позивачем пред`явлено вимогу про солідарне стягнення з малолітньої ОСОБА_2 та з її законного представника ОСОБА_3 на її користь грошової компенсації вартості частини спірного автомобіля.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи, яка виникає у момент народження (частина перша статті 25 ЦК України). Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій (частина перша статті 30 ЦК України).
ЦК України розрізняє такі види дієздатності фізичної особи: часткову - до чотирнадцяти років (стаття 31), неповну - від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (стаття 32) та повну - яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (стаття 34).
За змістом частини першої статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.
Аналогічні норми містяться у ЦПК України.
За статтею 46 ЦПК України цивільна процесуальна правоздатність - це здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи; її мають усі фізичні і юридичні особи.
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Процесуальним засобом реалізації батьками права на судовий захист своєї дитини, гарантованим статтею 55 Конституції України, є процесуальне представництво. Воно забезпечує участь у цивільному процесі батьків, надає їм можливість використовувати всі передбачені законодавством юридичні можливості для ведення цивільних справ у суді та захисту суб`єктивних прав й інтересів дитини. Батьки мають право виступати представниками дитини, зокрема, у цивільному процесі.
Цивільне процесуальне представництво - це такі юридичні відносини, за якими одна особа - представник - виконує на підставі повноваження, наданого йому, зокрема, законом, процесуальні дії в цивільному судочинстві на захист прав і охоронюваних законом інтересів іншої особи. Представник у цивільному судочинстві покликаний виконувати дві функції - захищати права та інтереси осіб, які беруть участь у справі (здійснювати правозаступництво); представляти таких осіб, бути їх повіреними (здійснювати процесуальне представництво).
Процесуальний представник не заміщає сторону в цивільному судочинстві, а діє поряд з нею, на захист її суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів. Особиста участь у справі дитини не є перешкодою для участі у цій справі батьків дитини як її законних представників.
У частині першій статті 242 ЦК України закріплено, що законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей є батьки (усиновлювачі).
Відповідно до частини другої статті 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Здійснювати захист прав дитини, в тому числі у судах, у першу чергу покликані її батьки. Захист прав та інтересів дитини здійснюється її батьками через відсутність у дитини цивільної процесуальної дієздатності (стаття 47, частина перша статті 59 ЦПК України).
Батьки, які представляють інтереси своєї дитини у суді, можуть вчиняти від її імені усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти дитина як особа, що бере участь у справі (стаття 64 ЦПК України). У цьому випадку батьки повинні захищати права і інтереси дітей, а не свої права і інтереси.
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21).
Отже, малолітня ОСОБА_2 не може бути самостійним відповідачем, оскільки не володіє процесуальною дієздатністю, а відтак її інтереси в суді безпосередньо можуть здійснюватися лише законним представником.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мурашко Іван Сергійович, залишити без задоволення. 
Рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 07 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.02.2026.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич