печерський районний суд міста києва

Справа № 661/5879/18-ц 
пр. 2-1154/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Ситику Р.В.,
за участю: 
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією, та трьох процентів річних від суми боргу - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новокаховського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ) в якому просить стягнути інфляційні витрати за період прострочення з 11.09.2009 року по 17.12.2018 року в сумі 323 875,81 грн., три відсотки річних за період прострочення з 11.09.2009 року по 17.12.2018 року в сумі 44 780,21 грн., а також сплачений судовий збір у сумі 3 686,56 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого періоду часу не сплачує йому борг за рішеннями Апеляційного суду Херсонської області від 17.02.2005 року та Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.09.2009 року, який в сукупності становить 175 361,55 грн. Станом на дату подання позову відповідач сплатив лише частину боргу у розмірі 9 950,00 грн, що підтверджується рішенням суду. Таким чином заборгованість відповідача з урахуванням повернутої суми становить 165 411,55 грн. Відтак за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.09.2009 року по 17.12.2018 року позивач нарахував три відсотки річних у розмірі 44 780,21 грн. та втрати від інфляції у розмірі 323 875,81 грн. 
Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 12.09.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю.
Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 15.10.2019 року заочне рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією, та трьох процентів річних від суми боргу скасовано та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.11.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією, та трьох процентів річних від суми боргу передано для розгляду до Печерського районного суду м. Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2019 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією, та трьох процентів річних від суми боргу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.08.2020 року.
03.08.2020 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Дубовського П.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
03.08.2020 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті за наслідком колегіального розгляду кримінальної справи, наступне судове засідання призначено на 19.11.2020 року.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2020 року, у зв`язку із неявкою позивача, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.03.2021 року.
17.12.2020 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Жукова Ю.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, в якій останній зазначив, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи відкладено до 08.06.2021 року.
В судове засідання 08.06.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. 
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача проси розглядати справу за його відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.02.2005 року у справі № 2-3873/2004 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 106 134,00 грн., 3% річних у розмірі 2 547,21 грн., суму індексації у зв`язку із інфляцією у розмірі 4 563,76 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 7 036,37 грн. та судові витрати.
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29.06.2005 року рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.02.2005 року у справі № 2-3873/2004 в частині стягнення відсотків за користування позикою у розмірі 7 036,37 грн. скасовано та в цій частині в позові відмовлено; загальну суму зменшено з 121 845,00 до 114 808,63 грн.
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.09.2009 року за несвоєчасне виконання рішення суду від 07.02.2005 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 49 736,12 грн. та 3 % річних у розмірі 10 187,56 грн. за період з 10.03.2006 року по 10.03.2009 року та судові витрати.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Зобов`язання відповідача виконати рішення суду, якими стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти, є грошовим зобов`язанням.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума непогашеної відповідачем заборгованості складає 165 411,55 грн.
Разом з тим, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.09.2009 року встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-298, виданого 15.07.2005 року Новокаховським міським судом, про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 114 808,63 грн., боржником було сплачено 5 000,00 грн., а саме: 
24.09.2008 року згідно платіжного доручення № 2543 - 1 000,00 грн.;
10.11.2008 року згідно платіжного доручення № 2967 - 1 000,00 грн.;
12.12.2008 року згідно платіжного доручення № 3123 - 1 000,0 грн., 
23.02.2009 року згідно платіжного доручення № 97 - 1 000,00 грн., 
18.03.2009 року згідно платіжного доручення № 223 - 1 000,00 грн. 
В червні 2008 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 1 000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою.
Згідно виписки з рахунку, відкритого в Ощадбанку, за період з 10.06.2006 року по 01.09.2009 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачено 8 950,00 грн.:
18.07.2008 року - 2 000,00 грн.;
21.08.2008 року - 2 000,00 грн.; 
26.09.2008 року - 990,00 грн.;
12.11.2008 року - 990,00 грн.; 
16.12.2008 року - 990,00 грн.; 
25.02.2009 року - 990,00 грн.; 
18.03.2009 року - 990,00 грн.
Як визначено у ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, загальна сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 з урахуванням сплаченої відповідачем частини боргу становить 99 858,63 грн. (114 808,63 - 5 000,00 - 8 950,00 - 1 000,00). 
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку. 
Враховуючи те, що заборгованість в добровільну порядку відповідачем не сплачена, за цей час відбулося знецінення грошових коштів, грошове зобов`язання своєчасно не виконане, тому є підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
При цьому, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком при визначенні розміру нарахування 3% річних та інфляційних витрат, оскільки останнім безпідставно до складу основної суми заборгованості 114 808,63 грн., стягнутої рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29.06.2005 року, включив 10 187,56 грн. - 3% річних та інфляційних витрат у розмірі 49 736,12 грн. і на цю суму здійснив нарахування 3% річних та інфляційних витрат за період прострочення з 11.09.2009 року по 17.12.2018 року.
Тобто, нарахування 3% річних та інфляційних витрат необхідно здійснювати лише на суму основної заборгованості відповідача, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу.
Враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, суд не приймає до уваги твердження позивача, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.
Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 924/532/19, зазначивши, що з урахуванням положень статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3 % річних, нараховані за попередній період.
Наряду з вказаним, відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності в частині вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період прострочення з 11.09.2009 року по 16.12.2015 року.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частин першої, п`ятої ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно з частинами третьою, четвертою ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У п. 28 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 зазначено: «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Аналогічна позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.
Так, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних 19.12.2018 року, що підтверджується штемпелем на позовній заяві, та просить стягнути суму, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією, та три проценти річних від суми боргу, за період з 11.09.2009 року по 17.12.2018 року. 
Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв.
Правовідносини, які склались між сторонами відповідають вимогам ст. 257, ст. 261, ст. 266, ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, згідно з якими загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За таких обставин, є всі підстави для застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення суми, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією та трьох процентів річних від суми боргу, за період з 11.09.2009 року по 16.12.2015 року включно.
І відповідно, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 19.12.2018 року, відповідальність відповідача слід розраховувати починаючи з 17.12.2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошових доходів громадян здійснюється у випадку, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, яка встановлюється в розмірі 101 відсотка.
У зв`язку з тим, що індекс інфляції в періоди: лютий 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, серпень 2017 року, травень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року був менший 101, тому сума боргу за даний період не підлягає індексації.
Загальна сума інфляційних втрат за період 17.12.2015 року по 17.12.2018 року становить 33 221,92 грн. Так, сума боргу з урахуванням індексу інфляції склала:
за січень 2016 року: 99 858,63 х 100,9 % = 100 757,36 - 99 858,63 = 898,73 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за березень 2016 року: 99 858,63 х 101,0 % = 100 857,21 - 99 858,63 = 998,59 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за квітень 2016 року: 99 858,63 х 103,5 % = 103 353,68 - 99 858,63 = 3 495,05 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією); 
за травень 2016 року: 99 858,63 х 100,1 % = 99 958,48 - 99 858,63 = 99,86 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за вересень 2016 року: 99 858,63 х 101,8 % = 101 656,08 - 99 858,63 = 1797,46 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за жовтень 2016 року: 99 858,63 х 102,8 % = 102 654,67 - 99 858,63 = 2796,04 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за листопад 2016 року: 99 858,63 х 101,8 % = 101 656,08 - 99 858,63 = 1797,46 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за грудень 2016 року: 99 858,63 х 100,9 % = 100 757,35 - 99 858,63 = 898,73 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за січень 2017 року: 99 858,63 х 101,1 % = 100 957,07 - 99 858,63 = 1 098,44 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за лютий 2017 року: 99 858,63 х 101,0 % = 100 857,21 - 99 858,63 = 998,59 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за березень 2017 року: 99 858,63 х 101,8 % = 101 656,08 - 99 858,63 = 1 797,46 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за квітень 2017 року: 99 858,63 х 100,9 % = 100 757,36 - 99 858,63 = 898,73 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за травень 2017 року: 99 858,63 х 101,3 % = 101 156,79 - 99 858,63 = 1 298,16 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за червень 2017 року: 99 858,63 х 101,6 % = 101 456,36 - 99 858,63 = 1 597,74 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за липень 2017 року: 99 858,63 х 100,2 % = 100 058,34 - 99 858,63 = 199,72 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за вересень 2017 року: 99 858,63 х 102,0 % = 101 855,80 - 99 858,63 = 1997,17 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за жовтень 2017 року: 99 858,63 х 101,2 % = 101 056,93 - 99 858,63 = 1198,30 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за листопад 2017 року: 99 858,63 х 100,9 % = 100 757,35 - 99 858,63 = 898,73 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за грудень 2017 року: 99 858,63 х 101,0 % = 100 857,21 - 99 858,63 = 998,59 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за січень 2018 року: 99 858,63 х 101,5 % = 101 356,50 - 99 858,63 = 1 497,88 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за лютий 2018 року: 99 858,63 х 100,9 % = 100 757,35 - 99 858,63 = 898,73 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за березень 2018 року: 99 858,63 х 101,1 % = 101 957,07 - 99 858,63 = 1 098,44 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за квітень 2018 року: 99 858,63 х 100,8 % = 100 657,49 - 99 858,63 = 798,87 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за вересень 2018 року: 99 858,63 х 101,9 % = 101 755,94 - 99 858,63 = 1897,31 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за жовтень 2018 року: 98 858,63 х 101,7 % = 101 556,22 - 98 858,63 = 1680,60 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією);
за листопад 2018 року: 98 858,63 х 101,4 % = 101 256,65 - 98 858,63 = 1 384,02 грн. (сума на яку збільшився борг у зв`язку з інфляцією).
Загальна сума 3% річних за період 17.12.2015 року по 17.12.2018 року становить 8 999,18 грн., зокрема:
з 17.12.2015 року по 23.10.2018 року: 99 858,63 х 3%/365 днів = 820,76 х 1042 дні = 8 552,28 грн.
з 24.10.2015 року по 17.12.2018 року: 98 858,63 х 3%/365 днів = 812,54 х 55 дні = 446,90 грн.
Враховуючи, що позивач не навів поважних причин пропуску строків позовної давності, а відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, суд застосовує позовну давність та приходить до висновку про задоволення позовних в частині стягнення з відповідача суми, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією, у розмірі 33 221,92 грн. та трьох процентів річних від суми боргу за період 17.12.2015 року по 17.12.2018 року у розмірі 8 999,18 грн.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. 
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 686,52 грн., що підтверджується квитанцією від 19.12.2018 року № 8. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 512,20 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 527, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 82, 90, 92, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-268, 272, 273, 274-279, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку зростає борг у зв`язку з інфляцією, та трьох процентів річних від суми боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період прострочення з 17.12.2015 року по 17.12.2018 року у розмірі 33 221 (тридцять три тисячі двісті двадцять одна) грн. 92 коп., три відсотки річних за період прострочення з 17.12.2015 року по 17.12.2018 року у розмірі 8 999 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 18 коп. 
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 512 (п`ятсот дванадцять) грн. 20 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 23.06.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко