ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20115/24	
Суддя І інстанції – Горбалінський В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В., 
за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0141400708 від 02.04.2024 року згідно з яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 4 860 140,62 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0141400708 від 02.04.2024 року згідно з яким до - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1 020,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що сама по собі відсутність на момент перевірки первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до закону України від 16.07.1999 №996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996), не є підставою для застосування фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України від 06.07.1995 №265 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265). Також, позивач наголошує, що податковим законодавством України не передбачено норми, яка зобов`язує суб`єкта господарювання зберігати документи, які підтверджують походження товару, у місці реалізації товарів (послуг), а закон допускає ведення обліку товарних запасів як на складах, так і за місцем їх реалізації. Відсутність первинних документів на місці реалізації товарів не підтверджує відсутність їх обліку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року позовні вимоги було задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02 квітня 2024 року №0141400708, згідно з яким застосовано штраф у розмірі 3770,62 грн. за проведення розрахункової операції без застосування РРО та без роздрукування розрахункового документу, незважаючи на те, що позивачем означене податкове повідомлення-рішення не оскаржувалось. Суд залишив поза увагою ту обставину, що на момент проведення фактичної перевірки платник не мав (не надав) первинні та інші документи на товари, що знаходились за місцем їх реалізації, а в акті перевірки відображено, що ведення обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства документально не підтверджено на час перевірки. Позивачем надано до суду І інстанції форми ведення обліку ТМЦ починаючи з 01.01.2021 року та накладних на товар за формою ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації або зберігання затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 «Про затвердження Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку», набрання чинності якої відбулося лише 26.11.2021 року. Відповідно вищезазначене підтверджує неможливість надання позивачем такої документації, адже станом на 01.01.2021 та до 26.11.2021, позивач не міг вести облік саме за такою формою, оскільки такої форми не було в той період за який її було надано. Вказує, що суд встановив, що провізор фармацевт ОСОБА_2 є особою, яка фактично проводить розрахункові операції, проте прийшов до неправильного висновку про те, що вона не є уповноваженою особою позивача. З посиланням на Наказ Державної податкової служби України від 04 вересня 2020 року № 470, яким затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (в редакції, чинній на час складення акта перевірки), вказує, що у разі відмови платника податків у наданні документів чи їх ненадання з інших причин, контролюючий орган складає відповідний акт у довільній формі.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні та залити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представники контролюючого органу підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник позивача просила відмовити у її задоволенні та залити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20 лютого 2024 №621-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 », з метою здійснення контролю за дотримання норм податкового законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись ст.19-1, ст. 20, п.п.69.2-1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Наказано розпочати перевірку з 21 лютого 2024 року тривалістю не більше 10 діб. Період діяльності, який перевіряється: з 01 квітня 2021 року по дату завершення фактичної перевірки, з урахуванням вимог ст.102 ПК України. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , яка працює фармацевтом у ФОП ОСОБА_1 відмовилась від підпису у направленнях на перевірку від 20 лютого 2024 року №1160, 1164, 1165, про що складено акт відмови від підпису у направленні від 21 лютого 2024 року №000146/1.
За результатами проведення фактичної перевірки контролюючим органом складено Акт фактичної перевірки від 04 березня 2024 року №515/04-36-07-08/РРО/ НОМЕР_1 , за висновками якого встановлено порушення п.1, 2, 12 ст.3 Закону №265 та п.85.2 ст.85 ПК України, а саме:
-проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій, КОРО, РК, без роздрукування розрахункового документу, не роздруковано та не видано відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції на суму 2519,48 грн;
-не ведення в установленому порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації та зберігання на суму 4856370,00 грн;
-ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 02 квітня 2024 року:
-№0141400708 про застосування штрафних санкцій в розмірі 4 860 140,62 грн (4 856 370,00 грн. не ведення в установленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання та 3770,62 грн. проведення розрахункової операції без застосування РРО, КОРО, РК без роздрукування розрахункового документу, не роздруковано та не видано відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції);
-№0141410708 про застосування штрафу в розмірі 1020,00 грн. (не надання платником податків посадовим особам органів ДПС у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки).
Задовольняючи позовні вимогти суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом необґрунтовано та безпідставно застосовано позивача фінансову санкцію у розмірі вартості таких товарів, передбачену статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з огляду на відсутність обов`язку позивача надати документи на товари, які були продані, згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2021 рік, а як наслідок, на відсутність і порушення п. 12 ст. 3 та ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Провізор ОСОБА_2 не є тією особою, яка у розумінні закону має відповідні повноваження на отримання вимоги контролюючого органу про надання платником податків документів, а тому застосування штрафу у розмірі 1020 грн. за ненадання документів є протиправним. При цьому суд першої інстанції вказав про правомірність застосування штрафу у розмірі 3770,62 грн. за проведення розрахункової операції без застосування РРО, КОРО, РК без роздрукування розрахункового документу.
Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірним питанням у цій справі є правомірність застосування пункту 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85 ПК України у взаємозв`язку з приписами пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР в частині обсягу документів, що підтверджують облік товарів, які повинен надати платник податків під час проведення фактичної перевірки, а також порядку їх витребування податковим органом та їх надання платником податків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Одним з видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавств відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.
Згідно із пунктом 80.1 статті 80 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Підпункт 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачає, що платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
За правилами підпунктів 20.1.2, 20.1.6, 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень (пункт 121.1 статті 121 ПК України).
Позиція Верховного Суду, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці, є усталеною.
У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 420/5932/20 Верховний Суд виснував, що підпунктом 20.1.6 статі 20 ПК України у взаємозв`язку із положеннями пункту 16.1.5 статті 16 ПК України утворено спеціальну правову конструкцію, якою з метою забезпечення повноти та об`єктивності перевірки дотримання платником податків податкового законодавства контролюючому органу надано право запитувати отримувати, аналізувати під час проведення перевірок від платників податків копії первинних документів та інформацію, пов`язану з обчисленням, декларуванням та сплатою суб`єктом господарювання податків, зборів та інших платежів. Для платника ж передбачено обов`язок надавати згідно з належним чином оформленою письмовою вимогою документи, пов`язані із формування об`єкта оподаткування та сплатою податків.
В той же час, суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на передбачену ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі, якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі № 420/13197/20.
Отже за загальним правилом платник податків повинен надати контролюючому органу усі документи, пов`язані з предметом перевірки. В той же час, претензія відповідача у цій справі полягає у ненаданні позивачем під час проведення фактичної перевірки усіх документів, що підтверджують облік товарів за 2021 рік.
Розділ ІІ Закону № 265/95-ВР (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
У спірний у цій справі період (до 01 січня 2022 року) пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачав, що cуб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). 
На момент проведення перевірки Законом України від 30 листопада 2021 року № 1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» (далі - Закон № 1914-IX), який набрав чинності 01 січня 2022 року, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР викладено у такій редакції: «вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння)».
Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці третьому цієї норми осіб)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
Відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.
Стаття 20 Закону № 265/95-ВР (в редакції, чинній станом на 2021 рік) передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). 
Законом № 1914-IX у статті 20 Закону № 265/95-ВР виключено слово «подвійної».
Таким чином, за змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
Тобто диспозиція норми статті 20 Закону №265/95-ВР передбачає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за ненадання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) та/або здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі №380/6314/24 (адміністративне провадження № К/990/16096/25), але не виключно.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 січня 2024 року у справі № 420/12275/22, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.
Поряд з цим у постановах від 27 грудня 2023 року у справі № 280/1998/23, від 06 грудня 2024 року у справі № 440/2331/24 Верховний Суд вказував, що ключовим елементом норми пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР (щодо обов`язку суб`єкта господарювання надати облікові документи) є словосполучення «товарні запаси, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу».
В цих же судових рішеннях Верховний Суд виснував, що платник податків не зобов`язаний зберігати безпосередньо у місці продажу облікові документи на товари, які вибули з місця продажу (реалізовані, списані тощо), тому вимога контролюючого органу надати документи, що стосуються товарів, які вибули, виходить за межі повноважень контролюючого органу під час проведення фактичної перевірки.
Отже виходячи із змісту спірних правовідносин колегія висновує, що суб`єкт господарювання має надати до перевірки облікові та первинні документи саме на ті товари, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
За таких обставин вірним є висновки суду першої інстанції про у позивач під час проведення фактичної перевірки не виникало обов`язку надання документів на товари, які були продані згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2021 рік. При цьому колегія суддів звертає увагу на той факт, що посадові особи контролюючого органу під час проведення перевірки не встановлювали перелік товарів, який знаходився на місці продажу під час перевірки, та перелік товарів, які вибули з обігу. Доводів протилежного в цій частині відповідачем не надавалося.
Правила пункту 85.2 статті 85 ПК України, та абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР покладають саме на платника податків обов`язок надати усі документи, пов`язані з предметом перевірки, якими у спірному випадку є документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). За таких обставин у випадку належної обізнаності платника податків та/або його уповноваженої особи про проведення контролюючим органом фактичної перевірки добросовісний платник податків повинен був надати відповідні документи саме на товар, що знаходився на час проведення фактичної перевірки у місці продажу.
У справі, що розглядається, перевірка була проведена у період з 21 лютого 2024 року по 01 березня 2024 року (том 1 а.с. 45,48). За змістом акта фактичної перевірки контролюючим органом не висловлено жодних претензій до платника податків в частині ненадання документів, що підтверджують облік товарів, які знаходилися у місці продажу - аптеці, розташованій за адресою: м. Кам`янське, вул. Соборна, 12, у період проведення фактичної перевірки. Доводів і доказів на їх підтвердження, що придбані у 2021 році товари станом на 2024 рік не вибули з точки продажу (не були списані чи реалізовані), відповідач не наводив. Не висувалася перевірниками і вимога про проведення інвентаризації на господарському об`єкті. 
За таких обставин та з урахуванням наведених вище підходів Верховного Суду встановлення ГУ ДПС у Дніпропетровській області за результатами фактичної перевірки податкового правопорушення у вигляді ненадання облікових документів на товари за 2021 рік, перебування яких у місці продажу на момент перевірки не було встановлено, є неправомірним, про що вітрино зазначив суд першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги з приводу неприйнятності наданих позивачем доказів про облік товару у вигляді журналу за формою, визначеною Порядком № 496, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки недоліки цих доказів не нівелюють неправомірності витребування відповідачем у платника податків документів, що підтверджують облік та походження товарів, які на момент проведення фактичної перевірки не знаходяться у місці продажу. 
Підсумовуючи викладене колегія суддів апеляційного суду висновку, що в межах встановлених у цій справі обставин не було підстав для застосування фінансової санкції у розмірі 48566370 грн. на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР та штрафу у розмірі 1020 грн. за ненадання документів до перевірки. 
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що податковим рішенням №0141400708 яким застосовано штрафні санкцій в розмірі 4 860 140,62 грн. ( з яких 4 856 370,00 грн. - за не ведення в установленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, а також 3770,62 грн. - за проведення розрахункової операції без застосування РРО, КОРО, РК без роздрукування розрахункового документу).
В той же час судом першої інстанції встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на спростування доводів акту перевірки в частині допущених порушень в частин проведення розрахункової операції без застосування РРО, КОРО, РК без роздрукування розрахункового документу, а тому позовні вимоги в частині скасування податкового рішенням №0141400708 яким застосовано штрафні санкцій в розмірі 3770,62 грн. задоволенню не підлягають, при цьому судом першої інстанції спірне податкове повідомлення рішення скасоване в повному обсязі, що не відповідає мотивувальній частині рішення. 
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміни в частині зазначення розміру штрафних санкцій визначених податковим повідомленням-рішенням №0141400708 які підлягають скасуванню.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 315,ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року – змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: 
«Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0141400708 від 02.04.2024 року в частині застування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 4 856 370,00 грн.».
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 28 січня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова