Справа № 589/5261/25 
Провадження № 1-кп/589/395/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року   

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 12025200490001261 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Шостка Сумської області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, не працюючої, незаміжньої, яка має на утриманні малолітню дитину, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1, 3 ст. 357 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2025 року ОСОБА_4 , знаходячись близько 13 год. 40 хв. у маршрутному таксі в м. Шостка Сумської області, проїжджала по вул. Свободи до центру міста. У цей час вона помітила на одному з місць для сидіння пасажирів маршрутного таксі барсетку чорного кольору з розстебнутою блискавкою одного з відділів для зберігання речей. Поверхово оглянувши вищевказану барсетку, ОСОБА_4 побачила та переконалась, що в ній знаходяться речі, які можуть мати цінність. В цей час у ОСОБА_4 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаної барсетки. Діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, переконавшись, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , сівши на пасажирське місце поряд, таємно викрала барсетку чорного кольору з розстебнутою блискавкою, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Пізніше прийшовши до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та почавши ретельно перевіряти вміст викраденої барсетки, яка для потерпілого цінності не має, ОСОБА_4 виявила дві картки для виплат, одна з яких відкрита в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та належить ОСОБА_5 , та іншу картку, яка відкрита в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 і належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та залишила ці банківські картки собі та таким чином ОСОБА_4 шляхом викрадення незаконно заволоділа офіційними документами, що належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Також під час огляду вмісту вищевказаної викраденої барсетки ОСОБА_4 виявила паспорт громадянина України НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , картку платника податків № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , військовий квиток № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення учасника бойових дій серії « НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_5 та медичну довідку серії «01 ААА» № 185128 на ім`я ОСОБА_5 , та залишила собі паспорт і інші вищевказані важливі особисті документи та таким чином своїми діями ОСОБА_4 таємно викрала паспорт та інші важливі документи, що належать ОСОБА_5 .
Також ОСОБА_4 виявила на аркуші паперу, який зберігався у відділі барсетки разом з карткою, написаний ручкою PIN-код до банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_6 . Того ж дня для перевірки наявності грошових коштів на вищевказаній банківській картці ОСОБА_4 пішла до найближчого банкомату АТ КБ «Приватбанк», який знаходиться за адресою: Сумська обл., м. Шостка, вул. Центральної ради (Онупрієнка), буд. 17, та скориставшись банкоматом, виявила на рахунку 22 509 грн. В цей час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на викрадення грошових коштів, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, в проміжок часу з 15:00 год. по 15:01 год. ОСОБА_4 зняла з вищевказаної банківської картки 20 000 грн. двома транзакціями по 10 000 грн. кожна, залишивши місце злочину, розпорядилась викраденими грошима на свій розсуд. Також, в цей день, ОСОБА_4 , маючи доступ до банківської картки через PIN-код та достовірно знаючи, що після зняття грошей на ній мається залишок 2 509 грн., подовживши реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на викрадення грошових коштів, діючи з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, передала банківську картку з грошима своєму співмешканцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який здійснив покупку товарів, розрахувавшись грошовими коштами з викраденої картки на суму 910 грн., та в результаті вищевказаних злочинних дій потерпілій ОСОБА_6 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 20 910 грн.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень визнала повністю, зазначивши, що обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності. ОСОБА_4 суду показала, що в один днів восени 2025 року, точної дати не пам`ятає, вона їхала разом із малолітнім сином в маршрутному таксі з вул. Некрасова в центр міста Шостка. Коли вони зайшли в маршрутне таксі, там було небагато людей. Вона пройшла в салон і на одному з місць побачила чоловічу барсетку з тканини. Вона взяла її та поїхала з нею далі, а коли доїхала до своєї зупинки, то не віддала водію, а вийшла разом із барсеткою з маршрутного таксі. Після того, як вона зробила свої справи, то повернулася додому разом із барсеткою, за яку сподівалася отримати винагороду від власника. В барсетці були документи, які перелічені в обвинувальному акті, а також дві банківські картки, до однієї з них був написаний пін-код. Вона взяла цю картку і пішла до банкомату, в якому перевірила стан рахунку і, виявивши на рахунку близько 22000 грн., вона їх зняла двома транзакціями. Потім дала цю карту своєму співмешканцю, який нею розрахувався в магазині. 15000 грн. з тих, які вона зняла, вона використала на придбання сину речей для школи, а залишок в розмірі 5000 грн. вона видала працівникам поліції. 
Обвинувачена не оспорює загальної суми вкрадених коштів, не заперечує вірність кваліфікації своїх дій органами досудового слідства, а також критично ставиться до вчинених нею кримінальних правопорушень та щиро розкаюється у вчиненому, зазначила, що з потерпілими вона домовилася про відшкодування заподіяних нею збитків. 
Потерпілі, кожен окремо, звернулися до суду із клопотанням про розгляд кримінального провадження за їхньої відсутності, просили призначити покарання на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України за клопотанням прокурора та згодою обвинуваченої судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку. 
У зв`язку з викладеним суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують її особу.
Допитавши у судовому засіданні обвинувачену, суд вважає, що вина обвинуваченої у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.
Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, скоїла кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України; також своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України; а своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, скоїла злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України. 
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». 
Обвинувачена вчинила умисний тяжкий злочин та два кримінальні проступки. Водночас ОСОБА_4 раніше не судима, є особою середнього віку, має професійно-технічну освіту, має на утриманні малолітнього сина, незаміжня, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. За місцем проживання скарг на неї не надходило.
В судовому засіданні обвинувачена визнала вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, висловила жаль з приводу вчиненого, зазначила, що намагається виправити ситуацію, домовившись із потерпілими про поступове відшкодування шкоди. Крім того, обвинувачена сприяла здійсненню досудового розслідування, що підтверджено стороною обвинувачення. 
Тому, на підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини кримінальних правопорушень, і відсутність тяжких наслідків, про що свідчить в тому числі і відсутність претензій з боку потерпілих, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити наближене до мінімальної межі, установленої у санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, а за кримінальні проступки за ч. 1, 3 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду строком 1 та 2 роки відповідно.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
З урахуванням викладеного, враховуючи кількість кримінальних правпорушень, що входять до сукупності, вид сукупності, відсутність тяжких наслідків, за правилами ст. 70 КК України ОСОБА_4 слід призначити покарання за сукупністю кримінальних правпорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
При цьому, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченої, яка не є небезпечною для суспільства, суд вбачає підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, оскільки переконаний, що обвинувачена здатна виправитися, не перебуваючи в ізоляції від суспільства. На період дії іспитового строку необхідно покласти на обвинувачену певні обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.
Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1, 3 ст. 357 КК України та призначити їй покарання:
за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; 
за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік;
за ч. 3 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи (у разі працевлаштування).
Речові докази: 
-оптичний диск з відеозаписами з камер спостереження магазину «Фуршет», накопичувач micro sd з оглядом місця події, що зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 12025200490001261,- залишити у матеріалах кримінального провадження;
- платіжні картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 – залишити потерпілим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ; 
- паспорт громадянина України НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , картку платника податків № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , військовий квиток № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення учасника бойових дій серії « НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_5 та медичну довідку серії «01 ААА» № 185128 на ім`я ОСОБА_5 , барсетку чорного кольору з різними дрібницями, гроші у сумі 5000 грн., передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити у потерпілого ОСОБА_5 . 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області                    ОСОБА_1