УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада  2025 року
м. Київ
справа № 761/36330/25
провадження № 51-4451 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року, 
встановив:
Як убачається із касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року задоволено  заяву слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_5 про самовідвід та відведено вказано слідчого суддю від участі у розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Київської міської прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
ОСОБА_4 , не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2025 рокувідмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу суду.
ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішення суду апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі  ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду як незаконну через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому посилається на те, що суддя апеляційного суду безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року, не надавши оцінки доводам його апеляційної скарги про незаконність вищевказаної ухвали районного суду, яка була постановлена в умовах подвійних проваджень в межах однієї справи. При цьому вказаний суд порушив засади забезпечення права на захист та змагальності сторін. В обґрунтування наведеного посилається на правові позиції, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня              2018 року у справах № 237/1459/17 та № 243/6674/17 та постанові об'єднаної палати Верховного Суду від 15 лютого 2021 року  у справі № 133/3337/19.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Як убачається з оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу районного суду, якою задоволено заяву слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_5 про самовідвід та відведено вказано слідчого суддю від участі у розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Київської міської прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскарження якої в апеляційному порядку не передбачено положеннями КПК України, зокрема, статтями 81, 392 цього Кодексу.
Так, суддя Київського апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України  не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 цього Кодексу, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 
Верховний Суд погоджується з рішенням апеляційного суду про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року, однак не з підстав, що зазначені в оскаржуваному судовому рішенні. 
Так, рішення про відмову у відкритті провадження суддя апеляційного суду обґрунтував тим, що оскарження ухвали не передбачено частинами 1, 2 ст. 309 КПК України, якими встановлено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Водночас колегія суддів зазначає, що заяву про самовідвід слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_5 відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КПК України розглянув суддя цього ж суду, а не слідчий суддя, у зв`язку з чим апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження, повинен був керуватися положеннями ст. 392 КПК України.
При цьому згідно норм ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд констатує, що некоректність мотивів постановлення ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, адже висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 з підстави, що ухвала судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 13 листопада 2025 року не може бути оскаржена в апеляційному порядку, є правильним.
Також колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи касаційної скарги                      ОСОБА_4 про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах                   № 237/1459/17 та №243/6674/17-к, оскільки висновки у вищезазначених постановах сформульовані відносно ухвал слідчих суддів, постановлення яких не передбачено КПК України, тоді як у вказаному кримінальному провадженні суддя в судовому засіданні прийняв рішення, передбачене кримінальним процесуальним законом України.
Водночас Верховний Суд не бере до уваги також посилання  ОСОБА_4  на правові позиції, викладені у постанові об'єднаної палати Верховного Суду від 15 лютого   2021 року  у справі № 133/3337/19, оскільки застосовувати практику Верховного Суду потрібно як з урахуванням обставин кримінального провадження, так і цілісного контексту сформульованої Верховним Судом правової позиції, без перекручень її змісту та використання відносно до контексту.
Враховуючи вищенаведене, твердження  ОСОБА_4 щодо істотного порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, а саме, безпідставної відмови у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу суду, не заслуговують на увагу.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                         ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                   ОСОБА_3