ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                                          
 
05 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 345/4020/24
провадження № 61-4730св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Пророка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа- Орган опіки та піклування Калуської міської ради в особі Служби у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області, 
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Крикун Тетяна Олександрівна, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року в складі колегії суддів Максюти І. О., Бойчука І. В., Василишин Л. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Калуської міської ради в особі Служби у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя           особа - Орган опіки та піклування Калуської міської ради в особі Служби у справах дітей Калуської міської ради Івано-Франківської області (далі - Служба у справах дітей Калуської міської ради), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.
 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .                                                      У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Дитина проживає разом з матір`ю, він не оспорював місце проживання дитини. Однак відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Встановлений органом опіки та піклування графік побачень з дитиною відповідач жодного разу не виконувала. Крім того, ОСОБА_2   відмовлялася забезпечити позивачу зустріч з дочкою та безперешкодне спілкування з дитиною за допомогою відео- та телефонного зв`язку.
 
У зв`язку з чим ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у спілкуванні з дочкою та встановити такий спосіб його участі у вихованні дочки: перший і третій четвер місяця з 15 до 16 год у приміщенні Калуського міського центру соціальних служб, у присутності практичного психолога цього центру та матері дитини. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області рішенням від 21 листопада 2024 рокуу задоволенні позову відмовив.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що  спір між батьками щодо участі батька у вихованні дитини може бути вирішений лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 грудня 2022 року у справі     № 759/96/18 (провадження № 61-4906св22). Вимог щодо повернення ОСОБА_3 на територію України за місцем його реєстрації позивач не заявляв, тому суд дійшов висновку, що згідно із частиною другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
 
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2024 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив.
 
Усунув перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши батькові дитини ОСОБА_1 такі способи спілкування та виховання дитини:
- спілкування ОСОБА_1 з дитиною шляхом відеозв`язку, зокрема з використанням соціальних мереж («Telegram», «Viber», «WhatsApp») та/або за допомогою програм «Zoom», «Skype» у перший та третій четвер місяця з 16 до 17 години за київським часом за участі ОСОБА_1 у приміщенні Калуського міського центру соціальних служб та у присутності практичного психолога центру, з урахуванням режиму дня дитини та різниці в часі з країною перебування;
- безперешкодне спілкування ОСОБА_1 особисто з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку, що не передбачають безпосереднього візуального контакту між батьком та дитиною з урахуванням режиму дня та зайнятості дитини;
- встановлення ОСОБА_1 побачення з дитиною один раз на шість місяців на території України у приміщенні Калуського центру соціальних служб у присутності практичного психолога центру соціальних служб та матері дитини, за умови оплати ОСОБА_1 витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках та погодження батьками часу зустрічей та спілкування з дитиною.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд керувався тим, що суд першої інстанції не врахував те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
 
Додатковою постановою від 03 квітня 2025 року Івано-Франківський апеляційний судзаяву ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат задовольнив частково.
 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу та 3 027,70 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги. 
 
Суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що за результатом розгляду апеляційної скарги вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги. 
 
Розподіляючи витрати, які позивач поніс на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи акти приймання-передавання наданих послуг та квитанції до прибуткового касового ордера не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
 
Дослідивши надані докази, врахувавши положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, врахувавши важке матеріальне становище ОСОБА_4 , застосувавши принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, керуючись конкретними обставинами справи, колегія суддів вважала за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача в загальному розмірі 6 000,00 грн як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
08 квітня 2025 року адвокат ОСОБА_2 Крикун Т. О. засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову                                 Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року та додаткову постанову цього суду від 03 квітня 2025 року, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2019 року в справі                                      № 463/6859/18.
 
Заявник не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки відповідач разом із дитиною перебуває у Республіці Польща, куди виїхали через воєнний стан в Україні та отримали статус осіб, які мають тимчасовий захист, а позивач є особою призовного віку та не може виїхати за межі території України, то наявні підстави для встановлення ОСОБА_1 побачення з дитиною один раз на шість місяців на території України за умови оплати ОСОБА_1 витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках та погодження батьками часу зустрічей та спілкування з дитиною. Зазначає, що такий висновок суперечить фактичним обставинам справи та висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі                № 463/6859/18. Крім того, такий висновок не відповідає інтересам дитини, яка має психологічні проблеми, яка лякається сигналів повітряної тривоги, під час яких вона відчуває стрес. Також звертає увагу на те, що встановлення такого способу участі спілкування батька з дитиною спричинить несприятливі наслідки для дитини, вирве її зі звичного для неї оточення, оскільки дитина навчається в Польщі, відвідує гуртки, психолога. Крім того, суд не врахував те, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини впливає на права та інтереси інших осіб, зокрема інших двох дітей відповідача, які є неповнолітніми та не можуть залишатися самі у Польщі. Зазначала, що батьки інших її двох дітей категорично заперечують щодо їх поїздок на територію України. 
 
Також звертає увагу про помилковість висновку суду апеляційної інстанції про неможливість позивача як особи призовного віку виїзду за межі території України. Зазначає, що ОСОБА_1 , крім доньки ОСОБА_6 , має ще двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою від 16 квітня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.
 
У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою від 27 жовтня 2025 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами 
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 19).
Дитина проживає з матір`ю, що сторони не заперечували.
 
Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 25 липня 2023 року № 199 «Про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 » визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: перший і третій четвер місяця з 15 год до 16 год у приміщенні Калуського міського центру соціальних служб у присутності практичного психолога центру соціальних служб та матері дитини (а. с. 6).
 
Листом Служби у справах дітей Калуської міської ради від 01 вересня 2023 року за                      № К-294 позивача повідомлено, що матір дитини ОСОБА_2  через мобільний застосунок «Viber» повідомила службу про те, що вона перебуває за межами території  України і що позивач може бачити і спілкуватись з дитиною через зазначений мобільний застосунок (а. с. 7).
 
Листом Служби у справах дітей Калуської міської ради від 20 лютого 2024 року № К-56 позивача повідомлено, що працівники служби у телефонному режимі, зі слів            ОСОБА_2 , з`ясували, що з метою забезпечення безпеки дитини, на період воєнного стану, вона виїхала до Республіки Польща (а. с. 8).
 
Відповідно до повідомлення від 29 серпня 2023 року № EL/PW/1 про присвоєння PESEL ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Республіці Польща присвоєно персональний номер в Універсальній Системі Електронного Реєстру Населення                            (а. с. 29, 30).
 
Згідно з характеристикою дитини для психолого-педагогічного Консультаційного-Центру, складеною 29 грудня 2023 року початковою школою № 5 ім. Владислава Бронєвського в м. Білосток, Республіка Польща, ОСОБА_8 з 01 вересня 2023 року відвідує групу підготовки до школи (а. с. 32, 33).
 
У заяві від 31 липня 2024 року, надісланій на адресу Служби у справах дітей Калуської міської ради, ОСОБА_2 повідомила, що не заперечує, щоб позивач бачився з дитиною (а. с. 35).
 
Відповідно до протоколу зустрічі від 01 серпня 2024 року мати з дитиною 01 серпня 2024 року перебували у Калуському міському центрі соціальних служб з 15 год до                           16 год, але ОСОБА_1 не з`явився. Матір дитини йому телефонувала та писала повідомлення, проте батько дитини не відповідав. ОСОБА_2 погодилась зустрітися в інший день (а. с. 36).
 
Із комплексного психологічного дослідження ОСОБА_3 , здійсненого Калуським міським центром соціальних служб 08 серпня 2024 року за № 01-24/415, встановлено, що ОСОБА_8 проживає за кордоном із матір`ю ОСОБА_2 , вітчимом ОСОБА_9 , старшим братом ОСОБА_10 та молодшою сестрою ОСОБА_11 . Під час побачень, психологічних бесід та спостереження встановлено, що емоційний стан дівчинки урівноважений, спокійний, дитина добре контактує з людьми, яких знає. Однак з незнайомими людьми важко йде на контакт, дитині важко адаптуватись в незнайомому колективі та місці. Оскільки біологічного батька ОСОБА_1 вона не знає, під час зустрічі була несміливою, замкненою, проявляла сором`язливість, тривожність, неспокій, невпевненість. Рекомендовано психотерапевтичну роботу зі спеціалістом для усунення тривожності та неспокою. Надати психологічний захист для базового відчуття безпеки дитини. Біологічним батькам дівчинки рекомендовано налагодити міжособистісні стосунки для подальшого встановлення емоційного контакту батька та дитини (а. с. 63).
 
Відповідно до листа Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області від 08 серпня 2024 року № 75039 на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 88 100,00 грн (а. с. 51).
 
Згідно з розрахунком зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , які стягуються з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа від 05 липня 2023 року № 345/1984/22, станом на 01 вересня 2024 року заборгованість становить 53,60 грн (а. с. 74, 75).
 
На виконання вимог ухвали апеляційного суду Служба у справах дітей Калуської міської ради області 26 лютого 2025 року направила:
- висновок служби у справах дітей Калуської міської ради щодо участі батька                      ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 від 04 липня 2023 року № 08-23/420; 
- витяг протоколу № 9 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради від 05 липня 2023 року;
- рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 25 липня 2023 року № 199 «Про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 », якими визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 (а. с. 152-155).
 
Згідно з висновком Служби у справах дітей Калуської міської ради щодо участі батька                ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 від 04 липня 2023 року № 08-23/420 встановлено, що:
- заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                        від 23 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, в справі № 345/1327/18 ОСОБА_1 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб за даними Бази Громади Калуської міської територіальної громади від 26 травня                            2023 року № 2193645 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- відповідно до довідок від 26 травня 2023 року № 222 та від 30 травня 2023 року                  ОСОБА_1 на «Д» обліку у нарколога не перебуває та за амбулаторною допомогою до лікаря психіатра не звертався;
- відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29 травня                        2023 року встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає на АДРЕСА_2 ;
- постановою від 14 червня 2023 року Івано-Франківський апеляційний суд у справі                       № 345/3552/22 скасував рішення Калуського міськрайонного суду від 21 лютого                   2023 року та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав;
- відповідно до поданої заяви від 30 травня 2023 року ОСОБА_1 просив визначити йому участь у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 кожної суботи та неділі з 14:00 год до 18:00 год протягом першого місяця - за місцем проживання дитини, а в подальшому за його місцем проживання або на його розсуд; зобов`язати матір дитини ОСОБА_2 повідомляти його про термін від`їзду та місце перебування дочки ОСОБА_6 за межі міста Калуш шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням не пізніше ніж за 10 днів перед від`їздом); питання щодо визначення способу участі у вихованні та спілкування з малолітньою дочкою ОСОБА_6 було відкладено у зв`язку із відкриттям апеляційного провадження на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2023 року про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 ; служба у справах дітей пропонувала повторно розглянути це питання після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
 
Відповідно до пунктів 1, 4 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
За змістом касаційної скарги постанова апеляційного суду оскаржується тільки в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення ОСОБА_1 побачення з дитиною один раз на шість місяців на території України у приміщенні Калуського центру соціальних служб у присутності практичного психолога центру соціальних служб та матері дитини, за умови оплати ОСОБА_1 витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках та погодження батьками часу зустрічей та спілкування з дитиною, а тому на підставі положень частини першої статті 400 ЦПК України Верховний Суд переглядає її лише в означеній частині. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з таких підстав. 
 
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає. 
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
У справі, яка переглядається, предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дитиною, а тому Верховний Суд під час оцінки доводів касаційної скарги керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
 
Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
 
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
 
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
У статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
 
У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.
В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (справа № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема посилання на те, що ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що між сторонами справи - батьками малолітньої ОСОБА_12 існує спір щодо участі батька у вихованні дочки, який був предметом розгляду виконавчого комітету Калуської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 25 липня 2023 року № 199 було визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_13 , а саме: перший і третій четвер місяця з 15 год до 16 год у приміщенні Калуського міського центру соціальних служб у присутності практичного психолога центру соціальних служб та матері дитини (а. с. 6).
 
Крім того, суди встановили, що після повномасштабного вторгнення росії в Україну та запровадження воєнного стану відповідач ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_3 виїхала до Республіки Польща, де отримала тимчасовий захист і проживає на час ухвалення оскаржених судових рішень.
 
ОСОБА_1 , який проживає окремо від дочки, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на необхідність забезпечення йому права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні.
 
Апеляційний суд, урахувавши те, що дитина проживає разом із матір`ю у Польщі,               а ОСОБА_1 є особою призовного віку та виїхати за межі території України не може, дійшов висновку про необхідність усунення йому перешкод у спілкуванні та вихованні дитини з боку матері, шляхом визначення батькові дитини таких способів спілкування та виховання дитини:
- встановлення ОСОБА_1 спілкування з дочкою шляхом відеозв`язку, зокрема з використанням соціальних мереж («Telegram», «Viber», «WhatsApp») та/або за допомогою програм «Zoom», «Skype» у перший та третій четвер місяця з 16 год до 17 години за київським часом у приміщенні Калуського міського центру соціальних служб та присутності практичного психолога центру, з урахуванням режиму дня дитини та різниці в часі з країною перебування; 
- безперешкодне спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку, що не передбачають безпосереднього візуального контакту між батьком та дитиною з урахуванням режиму дня та зайнятості дитини.
- встановлення ОСОБА_1 побачення з дитиною один раз на шість місяців на території України у приміщенні Калуського центру соціальних служб у присутності практичного психолога центру соціальних служб та матері дитини за умови оплати ОСОБА_1 витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках та погодження батьками часу зустрічей та спілкування з дитиною.
Відповідач не заперечувала щодо встановлених апеляційних судом позивачу способів спілкування та виховання дитини шляхом спілкування за допомогою соціальних мереж («Telegram», «Viber», «WhatsApp») та/або за допомогою програм «Zoom», «Skype», а також засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв»'язку.
Однак відповідач не погоджується зі встановленим апеляційним судом способом спілкування та виховання дитини шляхом побачення з дитиною один раз на шість місяців на території України, посилаючись на те, що такий спосіб не відповідає якнайкращим інтересам дитини. 
Перевіривши доводи ОСОБА_2 , викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає їх непереконливими з огляду на таке.
Верховний Суд зауважує, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак через об`єктивні причини реальні можливості між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються.
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
Європейський суд з прав людини зазначав, що під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54).
Правосуддя у справах про контакт одного з батьків з дитиною супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність вирішення спору у цій категорії справ є часто нетривалою, потребує відповідної корекції з урахуванням обставин, які змінюються.
Суди установили, що відповідач разом із дитиною ОСОБА_13 перебуває у Республіці Польща, куди виїхали через воєнний стан в Україні. 
ОСОБА_1 є особою призовного віку та виїхати за межі території України не може.
Колегія суддів зауважує, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.
З матеріалі справи вбачається, що позивач проживає окремо від дочки, шкідливих звичок не має, а тому не може бути обмеженим у праві на особисте спілкування з дочкою. 
При цьому мати дитини не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. 
Суд апеляційної інстанції установив, що тривалий час дитина перебуває за кордоном, спілкується переважно з мамою, що також формує її погляди, переконання та прив`язаність до батьків. Крім того, суд установив, що між сторонами напружені стосунки та відсутня згода матері щодо участі батька у вихованні дочки та спілкуванні з нею.
Зважаючи на викладене у сукупності, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що право позивача підлягає захисту шляхом встановлення ОСОБА_1 побачення з дочкою ОСОБА_6 один раз на шість місяців за місцем перебування батька на території України, враховуючи, що позивач погоджується взяти на себе оплату витрат матері дитини на дорогу в обох напрямках, за погодженням батьками часу, місця та періоду побачення. 
Матеріали справи не містять доказів, які б доводили негативний вплив на дитину заходів прямого контакту із батьком, а тому встановлення регулярних особистих стосунків і прямих контактів дочки із батьком відповідає найвищим інтересам дитини. 
Обмеження таких контактів перешкоджатиме гармонійному розвитку дівчинки, яка має відчувати любов обох батьків. 
При цьому матеріали справи не містять доказів, що дитина за станом здоров`я, віком, психологічним станом, або враховуючи її зайнятість (навчання), не може раз у шість  місяців зустрічатися з батьком на території України за попередньою домовленістю між батьками.
Матеріали справи також не містять доказів про небажання дитини бачитися з батьком або проводити разом з ним час на території України.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Встановивши, що спільна дитина сторін проживає разом із відповідачем, яка не забезпечує позивачу можливість спілкування з дочкою, водночас батько має бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини, а доказів, які б свідчили про негативний вплив його спілкування з дочкою не встановлено, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для усунення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні дочки та визначення способів його участі у вихованні дитини з урахуванням її тимчасового виїзду за межі України.
Зважаючи на викладене у сукупності, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2024 року в справі № 296/1743/23 (провадження № 61-9849св24).
Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 463/6859/18, на які посилалася заявниця у касаційній скарзі, оскільки ухвалені за різних фактичних обставин справ.
Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що позивач та відповідач не позбавлені можливості у разі зміни таких обставин на погодження порядку контакту батька з дитиною або на звернення до суду з відповідною заявою про зміну встановленого способу участі батька у вихованні дочки.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін.
Враховуючи те, що Верховний Суд дійшов висновку про залишення постанови апеляційного суду без змін, то суд не вбачає підстав для скасування додаткової постанови апеляційного суду про розподіл судових витрат. Крім того, колегія суддів враховує те, що касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків апеляційного суду в частині розподілу судових витрат чи щодо їх незаконності чи непропорційності.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Крикун Тетяною Олександрівною, залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2025 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                    Є. В. Петров
 
Судді                                                                                     А. І. Грушицький 
                                                                                              
А. А. Калараш
 
І. В. Литвиненко 
                                                                                              
В. В. Пророк