Справа № 463/5573/25
Провадження № 2/463/208/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року    м.Львів

Личаківський районний суд м.Львова в складі:
головуючого судді Юрія БІЛОУСА,
за участю секретаря судового засідання Оксани КОЗАК,
сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Кіщак М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 
про: про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , та його представник- адвокат Самойленко П.М., не з`явилися (клопотання),
відповідач ОСОБА_3 та його представник-адвокат Мелех Д.О., не з`явилися (клопотання),
в с т а н о в и в:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
І. Стислий виклад обставин справи:
Громадянин ОСОБА_1 , (далі – Позивач) звернувся до суду із цивільним позовом до ОСОБА_2 , (далі – Відповідач), про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.09.2019 року на автодорозі Київ-Чоп, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілю «Audi» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.11.2019 року ОСОБА_2 , було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП. В подальшому, 25.11.2020 року Личаківським районним судом м. Львова було задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 76 530 грн. 77 коп. та судових витрат.
Стверджує, що 15.07.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Поліс № 125171186 від 27.07.2019 року.
Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 після набрання рішення Личаківським районним судом м. Львова від 25.11.2020р. про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , завданих збитків в порядку регресу у розмірі 76 530 грн. 77 коп. та судових витрат, законної сили, останній звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 
16.02.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64519477. Однак, на день звернення до суду з даним позовом рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25.11.2020 року досі в повній мірі не виконано.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). 
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_1 , скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення з ОСОБА_2 , суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення по справі №463/7019/20 – 25.11.2020 року та до дня подання позовної заяви до суду – 17.06.2025 року.
Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 57 143 (п`ятдесят сім тисяч сто сорок три) грн. 66 коп. (деталізований розрахунок додається). Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 25.11.2020 року по 17.06.2025 року складає 10 473 (десять тисяч чотириста сімдесят три) грн. 18 коп. 
24.11.2025 року на адресу Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла Заява про уточнення позовних вимог.
Згідно обставин зазначених у уточненій позовній заяві зазначено наступне.
Представником Позивача при звернені з позовом до суду було не вірно складено порядок розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.
Оскільки з ОСОБА_2 , в порядку виконання рішення суду від 25.11.2020 року справа №463/5573/25 основна сума боргу по рішенню суду складала: 76530,77 грн., оскільки виконавча служба стягувала борг частинам, відтак розрахунок має складатися наступним чином: загальна сума заборгованості складає - 22405,16 грн., з яких: 18 158 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 19 коп., сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 25.11.2020 року по 17.06.2025 року складає 4 246 (чотири тисячі двісті сорок шість) грн. 97 коп. 
З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , - 3% річних у розмірі 4 246 (чотири тисячі двісті сорок шість) грн. 97 коп. та інфляційні витрати у розмірі 18 158 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 19 коп.; витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі - 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп..
17.11.2025року на адресу Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 , адвоката Мелеха Д.О., надійшли додаткові пояснення у справі.
З даних пояснень вбачається наступне.
Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2025 року, винесеної головним державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 , встановлено, що боржником заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачено повністю.
Згідно відповіді Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вих. № 63128 від 16.10.2025 року із ОСОБА_2 , була стягнута сума заборгованості за виконавчим документом, а також виконавчий збір і витрати виконавчого провадження в період з 07.04.2021 по 18.06.2025 року. 
У відповіді детально зазначені дати та суми кожного платежу. Аналіз наведених даних свідчить, що загальна сума боргу Відповідача постійно зменшувалася протягом усього періоду стягнення. 
При нарахуванні інфляційних втрат та трьох відсотків річних за статтею 625 ЦК України необхідно враховувати фактичний залишок боргу, який існував у кожному конкретному місяці, а не первісну суму боргу без урахування часткових погашень. 
Нарахування інфляційних втрат на суму, яка вже була погашена, суперечить принципам справедливості, пропорційності та компенсаторній природі цих нарахувань. Отже, розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних має здійснюватися з обов`язковим урахуванням часткових оплат, що зменшували суму боргу, а відповідно – і базу для подальшого нарахування відповідальності. Оскільки розрахунок, поданий ОСОБА_1 , ці обставини не враховує, він є неправильним та підлягає перерахунку.
Зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком із 2020 року, оскільки саме в цей рік він досягнув 63-річного віку. З матеріалів справи вбачається те, що ОСОБА_2 , є непрацездатною особою. Єдиним його доходом є пенсія за віком. 
Згідно довідки про дохід № 7174 1119 9113 2133 розмір щомісячної пенсії становив до травня 2025 - 3323,00 грн., з червня 2025 - 3838,42 грн. Стан здоров`я ОСОБА_2 , є тяжким та нестабільним: він часто хворіє, у грудні 2024 року переніс операційне втручання — відкриту репозицію стегнової кістки з внутрішньою фіксацією.
Після операції ОСОБА_2 , вимушено продовжує проходити консультації у травматолога та надалі потребує постійного медичного нагляду.
Наголошує на тому, що сума боргу, на яку ОСОБА_5 , нарахував інфляційні втрати та три проценти річних, становила 76 530,77 грн. При цьому загальна сума інфляційних втрат і трьох процентів річних, заявлена у позові, становить 67 616,84 грн, що складає приблизно 88 % від суми основного боргу — фактично дорівнює майже повній його вартості, попри те, що борг був сплачений у повному обсязі.
Враховуючи зазначене представник ОСОБА_2 , адвокат Мелех Д.О., до даних пояснень долучив власний розрахунок інфляційних витрат, що становить суму в розмірі 18158 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім гривень) 19 коп., та трьох відсотків річних, що становить суму в розмірі 4 246 (чотири тисячі двісті сорок шість) гривень 97 копійок.
Підсумовуючи все вищенаведене, просять суд врахувати додаткові пояснення сторони при прийнятті рішення у даній справі, та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
ІІ. Позиція учасників справи:
А ні позивач, а ні його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. До уточнених позовних вимог долучено клопотання від представника Позивача, в якому він та його довіритель підтримують позовні вимоги в уточненому варіанті, просять розглядати справу без їхньої участі, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , та його представник адвокат Мелех Д.О., в судове засідання не з`явилися, однак подали суду письмове клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності та просять суд при прийнятті рішення взяти до уваги їхні письмові пояснення.
Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Процесуальні дії у справі:
Позов 18.06.2025 року надійшов на адресу Личаківського районного суду м. Львова.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 року вказана справа надійшла на розгляд судді Білоусу Ю.Б.
23 червня 2025 року суддею було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк у 10 (десять) днів для усунення недоліків.
25 червня 2025 року на адресу Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою від 26.06. 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Справу було призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 18 серпня 2025року.
В подальшому судові засідання неодноразово відкладались, оскільки надходили клопотання про відкладення таких, як від сторони Позивача, так і від сторони Відповідача.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з таких підстав.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. 
Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, 19.09.2019 року на автодорозі Київ-Чоп, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП автомобілю «Audi» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками.
Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.11.2019 року ОСОБА_2 , було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Згідно статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З урахуванням наведеного на підставі ст. 1191 ЦК України та ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач керував забезпеченим автомобілем «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, однак від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, до ПрАТ «СК «ВУСО» перейшло право зворотної вимоги до Відповідача, яке в подальшому на підставі договору №15/07/2020 про відступлення права вимоги, укладеного 15.07.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , перейшло до Позивача у справі.
Відповідно до ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. 
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України приписи поширюються як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. 
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Так, згідно рішення Личаківський районний суд м. Львова від 25 листопада 2020 року в справі №463/7019/20, було задоволено позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Позивача) до ОСОБА_2 (Відповідача), про відшкодування шкоди в порядку регресу, та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завданні збитки в порядку регресу у розмірі 76530 грн. 77 коп. (сімдесят шість тисяч п`ятсот тридцять гривень сімдесят сім копійок).
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2020 року в справі №463/7019/20, набрало законної та було скеровано до виконання.
Личаківським відділом ДВС ЗМУ м. Львова дане рішення суду було прийнято до виконання та 16.02.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №64519477, про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на загальну суму 86 171,57грн., яку було скеровано сторонам до відома.
22.02.2021 року держаним виконавцем скеровано постанову про звернення стягнення на заробітну плату і пенсію боржника.
За період з 07.04.2021 по 18.06.2025 із заробітку боржника було стягнено кошти в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, а також виконавчий збір і витрати виконавчого провадження.
18.06.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП64519477.
Як убачається з наведеного Позивач звернувся з даним позовом 18.06.2025 року, тобто на момент коли рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25.11.2020 в справі №463/7019/20, року було повністю виконано. 
У відповідності до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
У відповідності до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81);
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13);
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (стаття 82);
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76);
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;
У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи;
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання;
Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);
Первинно Позивачем наданий розрахунок який не цілковито відповідає вищезазначеному Порядку відшкодування.
У подальшому Позивач змінив суму відшкодування з врахуванням тих виплат, які здійснювались на його рахунок за час виконання рішення суду.
Суд погоджується зі зміненою сумою відшкодування враховуючи таке.
Згідно позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Як встановлено з матеріалів справи боргові зобов`язання ОСОБА_2 , перед ОСОБА_1 , виконувались, хоча й тривалий час, однак не з вини боржника, оскільки сума боргу погашалась з відрахувань заробітку. 
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. 
Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц. Про особливості здійснення нарахувань в порядкуст.625 ЦК України також зазначено в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 924/532/19.
Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за рішенням суду, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченихст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.
Наданий Позивачем розрахунок в частині 3% річних та інфляційних витрат в уточненій позовній заяві суд приймає до уваги, оскільки він виконаний арифметично правильно та сумнівів в його достовірності не викликає. Окрім того, стороною Відповідача надано аналогічний розрахунок заборгованості.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду повинне бути не просто формально законним і обґрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, — суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.
Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову сторони Позивача, з наведених вище мотивів та підстав.
Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).
V. Розподіл Судових витрат:
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо судового збору, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на Відповідача.
В матеріалах справи містяться платіжна інструкція №49Е7-М9ТО-В201-239С від 18.06.2025року, яка засвідчує той факт, що Позивачем при подачі позовної заяви сплачено 968.96грн. судового збору, які, враховуючи вищевикладені норми процесуального права, - повинні бути стягнені з Відповідача на користь Позивача.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про: про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , інфляційні витрати у розмірі 18 158 (вісімнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 19 коп., та 3% річних у розмірі 4 246 (чотири тисячі двісті сорок шість) грн. 97 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
Стягнути ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_1 , з понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя:      Білоус Ю. Б.