ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 756/3237/25
Номер провадження 2/495/1929/2025
11 листопада 2025 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі судового засідання Тюпи Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.
Стислий виклад позиції позивача
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він уклав із відповідачем договір позики, що підтверджується розпискою від 12.10.2020 року. Відповідно до умов розписки, позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 2600 доларів США (що еквівалентно 73 863 гривням 66 копійкам станом на дату укладення договору).
Згідно з умовами розписки, Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти в повному обсязі не пізніше ніж 12 лютого 2022 року, тобто протягом 16 місяців із моменту укладення договору. Окрім того, розпискою передбачалося, що боржник здійснюватиме щомісячні платежі на користь позикодавця, але не менше ніж 5000 гривень у місяць.
Станом на день подання позовної заяви відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі та має заборгованість у розмірі 1 000 доларів США (що еквівалентно 41518 гривням 78 копійкам станом на дату подання позовної заяви). Останній платіж за договором був здійснений Відповідачем 22 лютого 2022 року, тобто напередодні повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.
Після початку воєнних дій Відповідач залишив територію України та нині проживає за кордоном, а саме в Німеччині. Незважаючи на це, Відповідач не вжив жодних заходів для повернення боргу, не виходить на зв`язок та не виконує своїх договірних зобов`язань.
Позивач зазначає, що на даний момент він має серйозні проблеми зі здоров`ям та потребує дороговартісного лікування у зв`язку з хворобою ОСОБА_3 ,. У зв`язку з цим кошти, які Відповідач відмовляється повернути, є для позивача вкрай необхідними для подальшого лікування та підтримки здоров`я.
Оскільки строк виконання зобов`язань за договором сплив, а Відповідач ухиляється від повернення коштів, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав та стягнення заборгованості, що підлягає поверненню відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Окрім невиконання Відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо повернення позики, його дії завдали позивачу значної моральної шкоди, яку позивач оцінює у 3000 гривень.
Протягом тривалого часу, починаючи з моменту, коли Відповідач повинен був повернути позику, позивач перебуває у постійному стані нервового напруження, хвилювань та стресу. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханнями про повернення заборгованості, однак він систематично ігнорував повідомлення, ухилявся від спілкування та жодним чином не намагався врегулювати ситуацію.
Це спричинило у позача почуття безвиході, несправедливості та розчарування.
Через неможливість отримати належні кошти позивачу кошти він був змушений обмежити свої витрати, що негативно позначилося на його емоційному стані та повсякденному житті. Внаслідок фінансових труднощів позивач не міг у повному обсязі покривати необхідні витрати, зокрема ті, що стосуються здоров`я. Як уже зазначалося, позивач страждає на хворобу Бехтерева, що вимагає систематичного та дороговартісного лікування. Проте через відсутність фінансових можливостей, спричинених недобросовісною поведінкою Відповідача, позивач не зміг своєчасно пройти всі необхідні обстеження та отримати відповідну медичну допомогу, що призвело до погіршення фізичного стану.
Крім того, позивачу довелося витратити значну кількість особистого часу та зусиль на спроби отримати від Відповідача борг у досудовому порядку. Позивачу доводилося звертатися до юристів, шукати правові шляхи вирішення ситуації та витрачати емоційні ресурси на врегулювання цього питання. Така поведінка Відповідача є не лише порушенням договірних зобов`язань, а й проявом зневажливого ставлення до позивача як кредитора, що ще більше посилило психологічний дискомфорт.

Процесуальні дії у суді
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12.03.2025 року цивільна справа № 756/3237/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою передана за підсудністю на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2025 провадження по вказаній справі було відкрито.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2025 закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.
Позивач подав до суду заяву, згідно з якою просив розглядати справу за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.
Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК, участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд.
Ураховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Враховуючи зазначене, з метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 12.10.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була укладена боргова розписка, за умовами якої громадянин ОСОБА_1 дає у позику 2600 у.е (дві тисячі шістсот доларів США) станом на 12.10.2020 рік курс НБУ 1 у.е 28.4091 Гривень, в гривні 73 863,66 гривень. Термін за який Боржник повинен віддати гроші не більше ніж 16 місяців з моменту укладання цієї розписки. Боржик зобов`язується віддавати кошти помісячно, але не менше ніж 5000 гривень (а.с. 16)
Вказане також підтверджується борговою розпискою (про позику грошей) написаною власноруч (а.с. 14). Згідно вказаної розписки відповідачем було проведене деяке повернення грошей, в останній раз 22.02.2022 .
Відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі та має заборгованість у розмірі 1 000 доларів США (що еквівалентно 41 518,00 грн. станом на дату подання позовної заяви).
Згідно з Консультативним висновком лікаря-ревматолога ОСОБА_1 має наступний діагноз: анкилозуючий спондилоартрит, акт. ІІ ст., HLA-B27-позитивний, залученням І плюсне фалангових суглобів обох стоп, г/стопних суглобів (більше правого), колінного суставів, попереково-крижового відділу хребта, R 0 ст., ФН Ы ст. Увеїт OS. (а.с. 13)

Нормативно-правове обґрунтування
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 по справі № 6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі №569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц.
Вищевикладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016 року по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тобто, за умовами ст. 1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки суду
Отже, згідно наданої позивачем розписки вбачається, що 12.10.2020 був укладений договір позики (боргова розписка) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при свідках У вказаній розписці чітко вказана сума позики, термін повернення коштів, засвідчено особистим підписом відповідача.
Дана розписка, яка є правочином, не визнана недійсною у встановленому законом порядку, даних про її оспорювання у судовому порядку до суду сторонами не надано.
Боргова розписка містить відмітки щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань, проте зобов`язання не було виконано у повному обсязі. Інші докази, що підтверджували б повернення боргу, в матеріалах справи також відсутні.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Отже, враховуючи, що борговий документ був наданий позивачем до суду, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу розмірі 41 518,00 грн..
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного.
Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) викладено висновок, що виходячи з положень статей16і23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».
Тлумачення ст. 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положенням договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22, провадження № 61-1382сво23).
Суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем та неповернення позивачу у встановлений договором строк суми позики позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем.
При визначенні розмір відшкодування моральної шкоди, суд ураховує характер правопорушення, ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань, завданих позивачу відповідачем тавиходячи з принципів розумності, справедливості, з конкретних обставин справи, суд вважає достатнім, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачу слід визначити у розмірі 3 000,00 грн., оскільки невиконання зобов`язань за договором позики з боку відповідача та позбавлення позивача тим самим права розпоряджатися своїми коштами негативно вплинуло на душевний стан позивача, в решті цих позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи, що судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факт існування боргового зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою в розмірі 41 518,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.

Розподіл судових витрат
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ч. 8 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, питання розподілу судових витрат буде вирішено після надання відповідної заяви, про яку позивач заявив у позові.
Керуючись ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України, ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість договором позики від 12.10.2020 у розмірі 1 000,00 доларів США, що станом на дату подачі позову до суду складає 41 518, 00 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) сторін:
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Відповідач – ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Повний текст судового рішення складено 24.11.2025.

Суддя         Юлія ШЕВЧУК