Справа № 369/9384/25
Провадження № 2/369/4237/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.01.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/9384/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Боярської державної нотаріальної контори про зняття заборони, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Боярської державної нотаріальної контори про зняття заборони.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування будинку посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою 15 вересня 1998 року за реєстровим № 1-664.
Звернувшись до нотаріуса з метою внесення відомостей про право власності щодо будинку, позивачу стало відомо про обтяження у вигляді заборони, реєстраційний номер обтяження: 66535, зареєстровано 15 липня 2004 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: повідомлення, 120, 01.11.1991, Ощадбанк України, Києво-Святошинське відділення № 5399, об`єкт обтяження: житловий будинок АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації, отриманої від Київського обласного державного нотаріального архіву, у алфавітній книзі реєстру та реєстрації заборон міститься запис про накладення заборони на ім`я ОСОБА_2 , водночас, копії документів на підставі яких було накладено заборону, а також інші відомості в архіві відсутні. 
На підставі викладеного, зважаючи на те, що обтяження у вигляді заборони порушує права позивача як власника житлового будинку, остання звертається до суду та просить скасувати (зняти) обтяження з будинку АДРЕСА_1 у вигляді заборони (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 66535, зареєстровано 15 липня 2004 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2025 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином. У позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. 
У судове засідання представник Боярської державної нотаріальної контори не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі.
У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно копії договору дарування будинку серії ААН № 007423 від 15 вересня 1998 року, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар будинок під номером АДРЕСА_1 . Договір посвідчено державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Гук Н.В. та зареєстровано в реєстрі № 1-664.
Київський обласний державний нотаріальний архів листом № 621/01-17 від 18 квітня 2025 року повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно Алфавітної книги реєстру для реєстрації заборон, а також реєстру для реєстрації заборон Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, існує запис про накладення заборони на ім`я гр. ОСОБА_2 . Копії документів на підставі яких було накладено заборону, а також інформації щодо зняття заборони не надано у зв`язку із їх відсутністю.
Так, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 419339075 від 24 березня 2025 року вбачається наявність обтяження типу заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 66535; зареєстровано: 15.07.2004 12:40:39 за № 66535 реєстратором: Києво-Святошинська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення, 120, 01.11.1991, Ощадбанк України, Києво-Святошинське відділення № 5399; об`єкт обтяження: будинок, цілий, добудований, жилий, за адресою: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , архівний запис; додаткові дані: дата виникнення: 14.11.1991, № реєстра: 82.
Аналогічні відомості містяться у алфавітній книзі реєстру для реєстрації заборон та у алфавітній книзі реєстру та реєстрації заборон Києво-Святошинської державної нотаріальної контори.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власниками права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом.
У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. 
Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 15.05.2013 року в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Пунктом 9 постанови № 5 від 03 червня 2016 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 цього Закону запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.
Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство Інформаційний центр Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 2.3 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 року № 31/5, встановлено, що реєстратор відмовляє у внесенні відомостей до Реєстру заборон, якщо в заяві або постанові відсутні або вказані не повністю, не чітко або нерозбірливо відомості, передбачені пунктами 2.6.1-2.6.3 цього Положення, щодо підстави виникнення обтяження (назви документа, його номера та дати, повного найменування органу, що накладає обтяження); даних про обтяжувача та про особу (осіб), щодо майна якої (яких) встановлено обтяження: для фізичних осіб - громадян України - прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності останнього), ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів (за наявності) та, за наявності, дати та місця народження, місце проживання, дані документа, що посвідчує особу (номер та серія, ким виданий), також даних про об`єкт обтяження: ідентифікаційні номери об`єкта нерухомого майна та відомості про його місцезнаходження.
Відповідно до пунктів 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.
Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб.
У наданих позивачем відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставою обтяження зазначено: повідомлення, 120, 01.11.1991, Ощадбанк України, Києво-Святошинське відділення № 5399; об`єкт обтяження: будинок, цілий, добудований, жилий, за адресою: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_2 , архівний запис; додаткові дані: дата виникнення: 14.11.1991, № реєстра: 82.
Згідно копії договору дарування будинку серії ААН № 007423 від 15 вересня 1998 року, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар будинок під номером АДРЕСА_1 . 
Відповідно до пункту 5 вказаного договору, даритель ОСОБА_3 засвідчила, що згаданий будинок станом на час складання договору дарування нікому іншому не проданий, не подарований, не заставлений, в спорі та під забороною не перебуває.
Згідно п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.
Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав є: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, враховуючи відсутність документів, на підставі яких було накладено заборону, наявність обтяжень у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження даним майном, а Боярська державна нотаріальна контора, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права як власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, з огляду на що, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Боярської державної нотаріальної контори про зняття заборони, - задовольнити.
Скасувати (зняти) обтяження з будинку АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 66535; зареєстровано: 15.07.2004 12:40:39 за № 66535 реєстратором: Києво-Святошинська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення, 120, 01.11.1991, Ощадбанк України, Києво-Святошинське відділення № 5399.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя         Інна ФІНАГЕЄВА