ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 грудня 2025 року           справа №200/4566/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 200/4566/25 (головуючий суддя І інстанції – Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

                                                ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просив:
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 26.06.2024, якими ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості:
- податкове повідомлення-рішення від 26.06.2024 № 1216369-2405-0522-UA71080410000061690 на суму 123 051,00 грн (податковий період 2021);
- податкове повідомлення-рішення від 26.06.2024 № 1216374-2405-0522-UA71080410000061690 на суму 133 305,25 грн (податковий період 2022);
- податкове повідомлення-рішення від 26.06.2024 № 1216382-2405-0522-UA71080410000061690 на суму 137 406,95 грн (податковий період 2023).
В обґрунтування позову зазначив, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями йому нараховано плату з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021-2023 роки за належний йому на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості - комплекс нежитлових будівель свинарника в АДРЕСА_1 , загальною площею 4101,7 кв.м. 
При цьому контролюючим органом пропущено строк для нарахування податкових зобов`язань за 2021-2023 роки, що не відповідає приписам пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 та п. 102.1 ст. 102 ПК України.
Крім того, що належний позивачу на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості є будівлями сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням 01.01.: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказані будівлі в оренду, лізинг чи позичку не передавались.
Отже, ці будівлі та споруди відносяться до будівель сільськогосподарського призначення та відповідно до Державного Класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000 віднесені до класу 1271.1 (1 будівлі, 12 будівлі нежитлові, 127 будівлі нежитлові інші, 1271 будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства, 1271.1 будівлі тваринництва), відтак не є об`єктом оподаткування в силу вимог пункту "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 26.06.2024, якими ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості: № 1216369-2405-0522-UA71080410000061690 на суму 123 051,00 грн. (податковий період 2021 р.); № 1216374-2405-0522- НОМЕР_2 на суму 133 305,25 грн (податковий період 2022р.); № 1216382-2405-0522- НОМЕР_2 на суму 137 406,95 грн (податковий період 2023 р.).
Стягнуто за рахунок бюджетних Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 3937,62 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості (комплексу нежитлових будівель свинарника).
Разом з цим, вказані будівлі сільськогосподарського призначення (за цільовим призначенням 01.01. “для ведення товарного сільськогосподарського виробництва”) позивач комерційно не використовує.
Отже, оскільки позивач не є фізичною особою – підприємцем у розумінні чинного законодавства України, та не є сільськогосподарським товаровиробником, у порядку визначеному відповідно до п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, тому нежитлова нерухомість (нежитлова будівля загальною площею 4101,7 кв.м.), яка належить позивачу на підставі права власності, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підстави для скасування нарахованих сум з податку на нерухоме майно, відсутні.
Тому ГУ ДПС у Донецькій області на законних підставах та у відповідності до вимог чинного законодавства, в межах повноважень, правомірно прийняті спірні податкові повідомлення-рішення форми про нарахування позивачу за 2021-2023 рр. сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, як власнику об`єкту нежитлової нерухомості (нежитлової будівлі загальною площею 4101,7 кв.м.) розташованої за адресою: Черкаська область, Черкаській район, село Новоукраїнка, вул. Лісова, 49 А.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені обставини справи.
ОСОБА_1 , є власником комплексу нежитлових будівель свинарника в АДРЕСА_1 , загальною площею 4101,7 кв.м., зареєстрованого приватним нотаріусом Стеблиною Є.В. Канівського нотаріального округу Черкаської області, дата реєстрації права власності 18.10.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1939920571220, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 185265186 від 18.10.2019.
Оскільки позивач є власником вказаної нежитлової будівлі, Головне управління ДПС у Донецькій області 26.06.2024 винесло податкові повідомлення-рішення, а саме:
№ 1216369-2405-0522- НОМЕР_2 (форми “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 123051,00 грн за податковий період 2021 року;
№ 1216374-2405-0522-UA71080410000061690 (форми “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 133305,25 грн за податковий період 2022 року;
№ 1216382-2405-0522-UA71080410000061690 (форми “Ф”), яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 137406,95 грн за податковий період 2023 року.
Матеріали справи містять копію договору оренди землі від 03.12.2019 укладеного між позивачем та Степанецькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Черкаської області, згідно якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7122085700:01:001:0278, загальною площею 2,6940 га на якій розміщено об`єкти нерухомого майна – свинарник з іншими будівлями господарського призначення, які належать Орендарю земельної ділянки. Строк дії Договору оренди земельної ділянки 49 років. 
Вказаний договір зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованою 27.07.2025.
Також в матеріалах справи міститься Витяг з ЄДР станом на 27.07.2025, який свідчить, що ОСОБА_1 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ “ТЕПЛІВСЬКА САДИБА” (код ЄДРПОУ 41571700), зареєстрованого 07.09.2017. Основними видами діяльності товариства є: розведення свійської птиці; розведення свиней, розведення інших тварин; оптова торгівля живими тваринами; оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; виробництво м`яса свійської птиці; роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач наділений статусом сільськогосподарського товаровиробника та використовує належні йому на праві власності нежитлові будівлі як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а тому такі будівлі в силу норм підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
З огляду на те, що нежитлові будинки, які належать позивачу на праві власності в силу норм підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то прийняті відповідачем податкові повідомлення – рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 ПК України кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Підстави, порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК України.
На підставі підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Таким чином, власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
На підставі пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Як визначено пунктом 30.2 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналіз цієї норми свідчить, що її застосування передбачає наявності таких умов: нежитлова будівля віднесена до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412).
До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).
Пільга, встановлена підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
За змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.
За змістом статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI у редакції до 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Разом з тим, згідно зі статтею 1 Закону № 575-VI, у редакції з 04.12.2020 виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації). Таким чином, наведене визначення “сільськогосподарський товаровиробник” є результатом поєднання процесів виробництва і реалізації сільськогосподарської продукції.
Таким чином, для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником (особою, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична особа, фізична особа-підприємець чи юридична особа.
На користь висновку, що положення пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання.
Так, Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, яка наведене вже судом вище, а до цього така норма вказувала лише на те, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.
Як свідчать матеріали справи, належний позивачу об`єкт нерухомого майна комплекс нежитлових будівель свинарника відноситься до нежитлових будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класів "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271), "Будівлі для тваринництва" (код 1271.1), Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
Позивач не має статусу підприємця, проте вказує на вирощування свійських тварин в будівлях виробничого призначення.
Правові, організаційні, економічні та соціальні засади ведення особистого селянського господарства визначає Закон України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 № 742-IV (далі - Закон № 742-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 742-IV особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.
Статтею 3 Закону № 742-IV передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 742-IV до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 742-IV, серед іншого, регламентовано, що члени особистого селянського господарства мають право реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також заготівельним, переробним підприємствам та організаціям, іншим юридичним і фізичним особам.
Визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, необхідно враховувати, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва, її реалізацію.
Договором оренди землі від 03.12.2019, укладеного між позивачем та Степанецькою сільською радою об`єднаної територіальної громади Черкаської області, підтверджено, що Орендодавець надав, а Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7122085700:01:001:0278, загальною площею 2,6940 га на якій розміщено об`єкти нерухомого майна – свинарник з іншими будівлями господарського призначення, які належать Орендарю земельної ділянки. Строк дії Договору оренди земельної ділянки 49 років. 
Також Витягом з ЄДР станом на 27.07.2025 підтверджується, що ОСОБА_1 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ “ТЕПЛІВСЬКА САДИБА” (код ЄДРПОУ 41571700), зареєстрованого 07.09.2017. Основними видами діяльності товариства є: розведення свійської птиці; розведення свиней, розведення інших тварин; оптова торгівля живими тваринами; оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; виробництво м`яса свійської птиці; роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.
З огляду на вищевикладене суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підтвердив право на пільгу, оскільки використовує нежитлові будівлі у власному сільськогосподарському виробництві, тому позивач підпадав під визначення “сільськогосподарський товаровиробник” протягом 2021-2023 років і до нього має бути застосована пільга, передбачена приписами “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23-а, в якій Верховний Суд зазначив, що суди не надали оцінки поясненням і доказу позивача, що він є членом особистого селянського господарства.
Також судом першої інстанції враховано, що рішенням ДПС України від 22.11.2024 № 35213/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 були скасовані податкові-повідомлення рішення ГУ ДПС у Донецькій області про визначення податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки від 29.12.2021 № 1177384.19-2414-0522, № 1177384-2414-0522.
Зміст рішення свідчить, що відповідно до інформації з ІКС “Податковий блок” за скаржником обліковується об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля, за адресою: АДРЕСА_1 загальна площа 4101,7 кв.м. ГУ ДПС у Донецькій області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за 2019-2020 р.р., та винесено ППР від 29.12.2021 № 1177384.19-2414-0522 на суму 21 395,49 грн та № 1177384-2414-0522 на суму 88 789,84 грн.
Скаржник не погоджується з ППР ГУ ДПС у Донецькій області від 29.12.2021 № 1177384.19-2414-0522, № 1177384-24і4-0522 аргументуючи, що є власником комплексу будівель та споруд сільськогосподарського призначення, які відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Проаналізувавши наведені обставини ДПС України дійшла висновку, що скаржник відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником комплексу нежитлових будівель (свинарника) сільськогосподарського призначення, які відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2019-2020 роках. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 200/4566/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 200/4566/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення 11 грудня 2025 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                А.В. Гайдар

                                                                                І.В. Геращенко