Справа № 373/3646/25
Провадження № 3/373/16/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року          м. Переяслав

Суддя Переяславського міськрайонного суду Київської області Свояк Д.В., розглянув матеріали, які надійшли від ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч.5 ст.126, ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:

24.11.2025 о 08:00 ОСОБА_1 на 37 км автошляху Бориспіль-Дніпро керував автомобілем «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_2 , без посвідчення на право керування транспортним засобом, 14.09.2025 постановою УПП в Сумській області ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, отже правопорушення вчинено повторно протягом року. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1 (а) ПДР України.
Крім того, 24.11.2025 о 08:00 ОСОБА_1 на 37 км автошляху Бориспіль-Дніпро керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого допустив зіткнення з автомобілями «Skoda Fabia» та «Honda Accord», які здійснювали рух попереду, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.12.1 ПДР України.
У письмових поясненнях ОСОБА_1 повідомив, що напередодні увечері отримав обладнання для військового підрозділу від трудового колективу однієї з установ в якості волонтерської допомоги. Зранку повертався до військової частини та вчинив ДТП. Посвідчення водія не отримував, але пройшов курс навчання в автошколі.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Цибенок О.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 вчинив дії, відповідальність за які встановлена ч.5 ст.126 КУпАП, в умовах крайньої необхідності, виконуючи обов`язки військової служби, тому наявні правові підстави для закриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода.
Обставини вчинення правопорушення в умовах крайньої необхідності у клопотанні та письмових поясненнях ОСОБА_1 обумовлені тим, що ОСОБА_1 пересувався виключно у службових цілях для виконання поставлених завдань за призначенням. Також зазначається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зв`язку з необхідністю отримання обладнання в порядку благодійної допомоги для військового підрозділу. При цьому, саме він мав забрати обладнання у визначений час, а командування не надало йому водія.
В суді обставини справи підтвердились, матеріалами адміністративної справи: довідкою про належність транспортного засобу; довідкою про неотримання ОСОБА_1 посвідчення водія; довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення; постановою від 14.09.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 24.11.2025.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ч.5 ст.126, ст. 124 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та як порушення водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
З встановлених судом обставин не вбачається, що керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який не набув права керування таким транспортним засобом, відбулося в умовах крайньої необхідності.
Зокрема, не вбачається, що ОСОБА_1 виконував якийсь то наказ командування, терміновість саме його виїзду за кермом транспортного засобу обумовлювалася гостротою ситуації.
З досліджених доказів та пояснень вбачається, що отримання обладнання могло відбутися і в інший спосіб, аніж особистий виїзд ОСОБА_1 за кермом автомобіля. 
Підстав для звільнення від відповідальності ОСОБА_1 чи закриття справи суд не вбачає. 
Обставини, які пом`якшують відповідальність: не виявлено.
Обставини, які обтяжують відповідальність: не виявлено.
Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 24 КУпАП позбавлення спеціального права, наданого громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання) визначено як один з видів можливо застосовних адміністративних стягнень. Частиною 2 ст. 30 КУпАП передбачено застосування позбавлення лише наданого громадянинові права керування транспортними засобами. 
Буквальне тлумачення зазначених норм вказує на можливість застосування цього виду стягнення (позбавлення права керування транспортними засобами) лише до осіб (громадян), яким це право надано.
Абзацом 25 п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, визначено, що водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.
Суд застосовує принцип юридичної визначеності у частині передбачуваності та якості закону про кримінальну відповідальність, який має бути дотриманий як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. 
Вищенаведене дає підстави для висновку, що застосування до осіб, які вчинили дії, передбачені ч. 5 ст. 126 КУпАП, і яким не надавалося у визначеному законодавством порядку право на керування транспортними засобами відповідної категорії, стягнення у виді позбавлення такого права, не відповідатиме як приписам національного законодавства, так і ч. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З врахуванням викладеного, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.5 ст.126, ст.124 КУпАП, згідно зі ст.33, 36, 252, 283 КУпАП суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Визнати  ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ст.124 КУпАП.
Накласти на  ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дві тисячі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження. 
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.
Реквізити для сплати штрафу: отримувач ГУК у Київській обл.м.Київ 21081300; рахунок отримувача № UA488999980313030149000010001; ЄДРПОУ 37955989; банк отримувача Казначейство України (ЕАП).
Реквізити для сплати судового збору: отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; рахунок отримувача № UA908999980313111256000026001; МФО 899998; код ЄДРПОУ 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Суддя Д. В. Свояк