Справа №351/1511/25 
Номер провадження №2/351/189/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючого судді Калиновського М.М.,
за участі секретаря - Бабшинської К.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування в особі Відділу соціального забезпечення населення та захисту дітей Заболотівської селищної ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:
До Снятинського районного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування в особі відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей  Заболотівської селищної ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.
Позовну заяву мотивувала тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.04.2018 по 10.03.2021 року. Рішенням Снятинського районного суду шлюб між ними було розірвано. В шлюбі в них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні та проживає разом із нею в АДРЕСА_1 в житловому будинку, що належить її чоловікові.
Через невизначеність місця проживання доньки у них з відповідачем систематично виникають непорозуміння. Відсутність порозуміння призвела до тривалих, неприємних для обидвох сторін перемовин. Офіційне визначення місця проживання неповнолітньої доньки має значення при реалізації її прав та законних інтересів і може впливати на вибір школи, дитячого садка та лікувальних закладів, що є важливим для здоров`я та освіти дитини, тому остання вимушена звернутись до суду із даним позовом.
Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 
Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги визнали в повному обсязі.
Представник відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради у судове засідання не з`явився, надав суду висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини та просив розглядати справу без участі представника.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
З свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слідує, що батьками останньої записано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
Рішенням Снятинського районного суду від 10.03.2021 шлюб між сторонами розірвано.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені, позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_1 »
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.10.2022 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 .
Згідно витягів з реєстру територіальної громади від 17.10.2023, позивачка разом із донькою зареєстровані по АДРЕСА_2 .
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 15.09.2025 року вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 входять: донька - ОСОБА_3 , та чоловік - ОСОБА_7 . Для дитини створені всі умови для комфортного проживання.
Рішенням виконавчого комітету Заболотівської селищної ради від 27.11.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біля матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи вище зазначене, дослідивши матеріали та оцінивши наявні документи у їх сукупності, враховуючи те, що малолітня дитина фактично проживає із матір`ю, яка забезпечує її всім необхідним для виховання та нормального розвитку, орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідно до 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд звертає увагу, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
А суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
З огляду на викладене та, враховуючи інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, з врахуванням висновку Органу опіки та піклування за результатом обстеження житлово-побутових умов проживання, суд дійшов висновку, що є підстави для визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_8 біля матері, оскільки це відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дитини із матір`ю не впливатиме на взаємовідносини доньки з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. 
На підставі наведеного, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 
В И Р І Ш И В:

Позов задоволити. 
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біля матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ