ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2026 року справа №160/21225/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року (повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року) у справі № 160/21225/24 (суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року частково задоволено позовні вимоги.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2025 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Донецького окружного адміністративного суду.
У вказаній постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що, незважаючи на відсутність прямої вказівки в процесуальному законодавстві про наявність повноважень апеляційного суду скасовувати постанову суду першої інстанції з одночасним поверненням справи на новий розгляд, проте, враховуючи, що статтею 48 КАС України передбачена можливість заміни первинного позивача, залучення іншого відповідача чи його заміна лише судом першої інстанції, беручи до уваги судову практику Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, з огляду на принцип верховенства права, з метою найскорішого вирішення справи по суті, апеляційний суд вважає за доцільне прийняти рішення, аналогічне прийнятому Верховним Судом у справах №712/13983/17 та № 580/1071/20: рішення окружного суду скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року матеріали справи прийняті до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, третій особі - підприємцю ОСОБА_2 запропоновано надати пояснення або заяву щодо самостійних вимог на предмет спору.
Протягом розгляду справи позивач уточнила (зменшила) позовні вимоги, просила:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не розгляду по суті заяви-розрахунку №002131 від 11.10.2021;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву-розрахунок № 002131 від 11.10.2021 із прийняттям вмотивованого рішення.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що у вересні 2021 року роботодавець позивача - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) подала до Костянтинівського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області заяву-розрахунок на отримання грошових коштів по листку непрацездатності серії АДТ № 887654 на найманого працівника ( ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ). До теперішнього часу, грошові кошти згідно вищезазначеної зави-розрахунку на рахунок роботодавця позивача не надходили.
У відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області позивачу було повідомлено, що ОСОБА_2 заявою-розрахунком № 003495 від 28.12.2021 скасувала заяву-розрахунок № 002131 від 11.10.2021, у зв`язку з чим до теперішнього часу відповідні грошові кошти згідно листка непрацездатності позивачем не отримано.
Проте ФОП ОСОБА_2 повідомила позивача, що жодних заяв про скасування заяви-розрахунку № 002131 від 11.10.2021 не надавала.
На даний час правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є Головне управління пенсійного фонду в Донецькій області.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства України, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Третя особа ОСОБА_2 направила до суду додаткові пояснення у справі такого змісту:
«у вересні 2021 року, Я, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як роботодавець, здала до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області заяву розрахунок на отримання грошових коштів по листку непрацездатності серії АДТ № 887654 на найманого працівника ( ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).
До теперішнього часу грошові кошти згідно вищезазначеної зави-розрахунку на мій рахунок спеціального використання не надходили. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до мене з письмовими запитами щодо відповідних грошових коштів, однак на усі її запити я відповідала, що відповідну заяву-розрахунок я здала, але гроші до теперішнього часу так і не отримала.
Також, ОСОБА_1 зверталася до мене з письмовим запитом щодо нібито скасування мною поданої заяви-розрахунку. Так як вищезазначену заву-розрахунок я не скасовувала, останній я і надала відповідну письмову відповідь, що ніякої заяви-розрахунку я не скасовувала».
З наведених підстав третя особа просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не розгляду заяви-розрахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 №002131 від 11.10.2021 про фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , листок непрацездатності АДТ №887654 за період з 07.06.2021 по 06.07.2021).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву-розрахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 № 002131 від 11.10.2021 про фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , листок непрацездатності АДТ №887654 за період з 07.06.2021 по 06.07.2021) із прийняттям вмотивованого рішення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Заява-розрахунок від ФОП ОСОБА_2 на отримання фінансування страхових коштів по листку непрацездатності застрахованої особи ОСОБА_1 серія АДТ №887654 за період з 07.06.2021 по 06.07.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не надходила.
Оскільки допомога по тимчасовій непрацездатності є компенсацією втрати заробітної плати, то нараховані суми допомоги по лікарняних листках повинні відображатися в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб та сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за червень-липень 2021 року. На теперішній час в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України суми нарахованої допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 07.06.2021 по 06.07.2021 та сплата єдиного соціального внеску за даним видом нарахування відсутні.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 , 11.09.2023 через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління ПФУ в Донецькій області зі зверненням наступного змісту:
«Ще у вересні 2021 року мій роботодавець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здала до Костянтинівського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області заяву-розрахунок на отримання грошових коштів по лікарняному листу серії АДТ № 887654 на найманого працівника ( ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ). Згідно письмової відповіді мого роботодавця, за вищезазначеним лікарняним листом Головне управління пенсійного фонду України на рахунок мого роботодавця відповідні грошові кошти до теперішнього часу не перераховувало. У зв`язку з вищевикладеним, для отримання мною відповідних грошових коштів згідно вищезазначеного лікарняного листа, прошу перерахувати вищезазначені грошові кошти на рахунок мого роботодавця. Письмову відповідь щодо перерахування грошових коштів, або відмову у перерахування вищезазначених грошових коштів прошу направити згідно Закону України «Про звернення громадян».».
Листом від 03.10.2023 №19278-17980/С-02/8-0500/23 Головне управління ПФУ в Донецькій області повідомило ОСОБА_1 про те, що підставою для перерахування коштів від Пенсійного фонду України (до 01.01.2023 Фонду соціального страхування України) є подана страхувальником заява-розрахунок, сформована на підставі листка непрацездатності. В Електронному реєстрі листків непрацездатності наявна інформація щодо поданої страхувальником заяви-розрахунку №002131 від 11.10.2021 (листок непрацездатності АДТ №887654 за період з 07.06.2021 по 06.07.2021). Наступною заявою-розрахунком №003495 від 28.12.2021 було скасовано заяву-розрахунок №002131 від 11.10.2021. Для з`ясування питання компенсації за листком непрацездатності (причини скасування заяви-розрахунку) АДТ №887654 рекомендовано звернутись до страхувальника. Отже, заборгованість Пенсійного фонду України по оплаті зазначеного листка непрацездатності відсутня.
В матеріалах справи містяться лист ФОП ОСОБА_3 №17 від 02.08.2024, адресований ОСОБА_1 , в якому повідомляється, що ще у вересні 2021 року було подано до Фонду Соціального Страхування України заву-розрахунок згідно листка непрацездатності серії АДТ № 887654 на найманого працівника ОСОБА_1 . Вищезазначену заяву-розрахунок ФОП ОСОБА_3 не скасовувалось, та ніяких документів про скасування даної заяви-розрахунку до органів Фонду Соціального Страхування України та до органів Пенсійного Фонду України не надавалось.
Також ФОП ОСОБА_3 видано ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) довідку від 01.11.2024 №29 проте, що ФОП ОСОБА_3 дійсно надавала до Фонду Соціального Страхування України заву-розрахунок згідно листка непрацездатності серії АД7 № 887654 на найманого працівника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Вищезазначену заяву-розрахунок ФОП ОСОБА_3 не скасовувала, та ніяких документів про скасування даної заяви-розрахунку до органів Фонду Соціального Страхування України або до органів Пенсійного Фонду України не надавала. Виплата грошових коштів згідно листка непрацездатності серії АДТ № 887654 не здійснювалася.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З 1 січня 2023 року набрав чинності Закон України № 2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2620-ІХ), який відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.
Відповідно до п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2620-ІХ припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Згідно з пунктом 5 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2620-ІХ Фонду соціального страхування України доручено забезпечити передачу Пенсійному фонду України особових справ потерпілих (членів їхніх сімей), баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення щодо ведення обліку та здійснення страхових виплат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та отримувачі виплат (матеріального забезпечення) є такими, що зареєстровані (взяті на облік) Пенсійним фондом України. Їх перереєстрація не здійснюється (п. 6 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2620-ІХ).
Відповідно до п. 7 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2620-ІХ стягнення та погашення заборгованості із страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі в судовому порядку, у справах про банкрутство, за виконавчими документами, провадження за якими відкрито до дня набрання чинності цим Законом, здійснюють територіальні органи Пенсійного фонду України.
Таким чином, правонаступником управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області є Головне управління пенсійного фонду в Донецькій області.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів (частина 1 статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Згідно пп.3 п.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - кошти соціального страхування), коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.
На виконання статті 34 та абзацу 4 частини 3 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" затверджено Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №12 (далі - Порядок №12).
Зазначений Порядок визначає механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (далі - Фонд) матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, передбаченого статтею 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), за такими видами, зокрема допомога по вагітності та пологах (пп.1 п. Порядку №12).
Згідно абзацу 2 пункту 4 Порядку №12, підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1 до цього Порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції висновувався, що зі змісту листа Головного управління ПФУ в Донецькій області від 03.10.2023 №19278-17980/С-02/8-0500/23, в Електронному реєстрі листків непрацездатності наявна інформація щодо поданої страхувальником заяви-розрахунку №002131 від 11.10.2021 (листок непрацездатності АДТ №887654 за період з 07.06.2021 по 06.07.2021).
Пунктом 8 Порядку №12 визначено, що робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.
У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.
Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.
Відтак, відповідач протягом 10 робочих днів після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку заяви-розрахунку, надає рекомендацій за її результатами, проводить фінансування заяви-розрахунку або надає обґрунтовану відмову у її прийнятті.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо розгляду заяви-розрахунку №002131 від 11.10.2021 (листок непрацездатності АДТ №887654 за період з 07.06.2021 по 06.07.2021) протягом 10 робочих днів після її надходження.
Крім того, надання обґрунтованої відмови у її прийнятті заяви-розрахунку здійснюється лише внаслідок відсутності права на страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
11.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Донецькій області щодо невиплати допомоги по тимчасовій непрацездатності (листок непрацездатності АДТ №887654 за період з 07.06.2021 по 06.07.2021), за результатам розгляду звернення, листом Головного управління ПФУ в Донецькій області від 03.10.2023 №19278-17980/С-02/8-0500/23 повідомлено позивача про те, що наступною заявою-розрахунком №003495 від 28.12.2021 було скасовано заяву-розрахунок №002131 від 11.10.2021.
Виходячи зі змісту наданої відповіді від 03.10.2023 №19278-17980/С-02/8-0500/23, заява-розрахунок №002131 від 11.10.2021 по суті не розглянута, рішення про фінансування заяви-розрахунку або обґрунтована відмова у її прийнятті, відсутні, докази протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не заперечується.
Натомість, в ході розгляду цієї справи відповідач не надав заяву-розрахунок ФОП ОСОБА_2 №003495 від 28.12.2021 чи документальних доказів, які б надали можливість встановити, що ФОП ОСОБА_2 було подано заяву-розрахунок №003495 від 28.12.2021, щодо скасування заяви-розрахунку №002131 від 11.10.2021.
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути вмотивованим.
Тобто, у даному випадку за заявою-розрахунком №002131 від 11.10.2021 вмотивованого рішення про фінансування заяви-розрахунку або обґрунтовану відмову у її прийнятті, прийнято не було. У листі-відповіді на запит позивача, фактично йде констатація певних фактів, без прийняття відповідного рішення, як це визначено Порядком.

Вирішуючи спір, місцевий суд зазначив, що врахував підстави скасування апеляційною інстанцією попереднього судового рішення у справі з посиланням на підхід до вирішення питання про залучення належного позивача, який був застосований у постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №712/13983/17 та від 17 січня 2024 року в справі № 580/1071/20. У наведених постановах зазначено про таке.
Частиною 5 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Метою правосуддя є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних особі, яка звертається за захистом. Водночас, за змістом положень КАС України правом на звернення до суду в інтересах інших осіб наділено обмежене коло суб`єктів у випадках, встановлених законом.
Такими суб`єктами є, зокрема уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, які повинні надати адміністративному суду документи та інші докази, що підтверджують наявність визначених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках до суду з позовною заявою звертається прокурор (стаття 53 КАС України).
Відповідно до вимог Закону №1105-XIV матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності) (стаття 30).
Правове регулювання спірних правовідносин дає підстави для висновку, що Фонд має обов`язок забезпечувати фінансування для надання матеріального забезпечення роботодавця, який, у свою чергу, повинен спрямувати отримані кошти на виплату працівнику матеріального забезпечення.
Такі публічно-правові відносини виникають між Фондом соціального страхування та роботодавцем. При цьому, Фонд не має будь-яких обов`язків перед працівником щодо надання страхових виплат (матеріального забезпечення).
Враховуючи наведені висновки Верховного Суду у зазначених справах та апеляційної інстанції у цій справі за позовом ОСОБА_1 , окружний суд зазначив, що вказаними судовими рішеннями не було вирішено спору по суті заявлених вимог, а підставами скасування судових рішень були процесуальні недоліки при розгляді справ, пов`язані з неналежним з`ясуванням складу учасників судового розгляду.
З метою недопущення вказаних недоліків у цій справі судом в ухвалі від 13 червня 2025 року з`ясовано думку третьої особи, стосовно заявлення самостійних вимог на предмет спору.
Третя особа - підприємець ОСОБА_2 не скористалась процесуальним правом заявити самостійні позовні вимоги у справі, водночас просила задовольнити заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 .
Тому суд розглянув справу з урахуванням встановлених фактичних обставин та процесуальної позиції сторін.
За вказаних обставин, вирішуючи справу, суд зазначає, що відповідно до вищенаведених норм частини 5 статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
З аналізу спірних правовідносин випливає, що обов`язок фінансування витрат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованої особи законом покладений безпосередньо на відповідача. Отримувачем такого матеріального забезпечення є застрахована особа, якою є позивач у справі.
Незважаючи на те, що реалізація таких кореспондуючих прав та обов`язків здійснюється через роботодавця, вказане правове регулювання не свідчить про відсутність правовідносин між страховиком і застрахованою особою у сфері соціального страхування.
Зібраними у справі доказами встановлена наявність обов`язку відповідача здійснити фінансування заяви-розрахунку №002131 від 11.10.2021 або надати обґрунтовану відмову у її прийнятті.
Отже, відповідач, як уповноважений орган, діяв не у спосіб, визначений законом, через що така його поведінка не може вважатися правомірною.
Вказана протиправна поведінка суб`єкта владних повноважень знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з порушенням прав та інтересів позивача як застрахованою особи.
Натомість, здійснення фінансування тимчасовою втратою працездатності чи відсутність такого не впливають на майнове становище працедавця, а отже не впливають на його права чи інтереси у сфері соціального страхування, оскільки в межах спірних відносин (після п`ятого дня непрацездатності) працедавець не сплачує власних коштів. За вказаних умов у працедавця відсутні матеріально-правові підстави для заявлення самостійних вимог на предмет спору.
Тому суд не має підстав вважати, що позов у цій справі заявлений в інтересах працедавця – підприємця ОСОБА_2 , права чи інтереси якої не порушені. Натомість, суд встановив порушення прав та інтересів позивача ОСОБА_1 через протиправну поведінку відповідача – суб`єкта владних повноважень, який є страховиком у відносинах соціального страхування.

Проте, незважаючи на зазначення про врахування судом першої інстанції підстав скасування апеляційною інстанцією попереднього судового рішення у справі з посиланням на підхід до вирішення питання про залучення належного позивача, який був застосований у постановах Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №712/13983/17 та від 17 січня 2024 року в справі № 580/1071/20, фактично таких висновків Верховного Суду не враховано.
У позовній заяві ОСОБА_1 пов`язує протиправні дії відповідача із порушенням її прав - невиплатою органом виконавчої дирекції Фонду відповідного матеріального забезпечення.
Частиною 5 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Метою правосуддя є захист порушених прав, свобод та інтересів, належних особі, яка звертається за захистом. Водночас, за змістом положень КАС України правом на звернення до суду в інтересах інших осіб наділено обмежене коло суб`єктів у випадках, встановлених законом.
Такими суб`єктами є, зокрема уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, які повинні надати адміністративному суду документи та інші докази, що підтверджують наявність визначених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках до суду з позовною заявою звертається прокурор (стаття 53 КАС України).
Відповідно до вимог Закону №1105-XIV матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності) (стаття 30).
Правове регулювання спірних правовідносин дає підстави для висновку, що Фонд має обов`язок забезпечувати фінансування для надання матеріального забезпечення роботодавця, який, у свою чергу, повинен спрямувати отримані кошти на виплату працівнику матеріального забезпечення.
Такі публічно-правові відносини виникають між Фондом соціального страхування та роботодавцем. При цьому, Фонд не має будь-яких обов`язків перед працівником щодо надання страхових виплат (матеріального забезпечення).
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06.10.2020 у справі №712/13983/17 та від 17 січня 2024 року в справі № 580/1071/20.
При цьому в останній справі Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не в повній мірі застосував висновки Верховного Суду та залишив без вирішення питання заміни належного позивача, про що також зазначалось Верховним Судом.
Відповідно до частини 1 статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала (частина 2 статті 48 КАС України).
При цьому, встановлення належності позивача, відповідача та їх заміна чи залучення у разі необхідності є обов`язком суду.
Проте судом першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримано, питання щодо залучення до справи належного позивача судом не вирішувалося, згода позивача на її заміну іншою особою не з`ясовувалася, а роботодавець взяв участь у розгляді справи лише як третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору (як і в справі, що нині переглядається апеляційним судом).
Статтею 48 КАС України передбачена можливість заміни первинного позивача, залучення іншого відповідача чи його заміна лише судом першої інстанції. Особа, що залучається до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, має процесуальні права та процесуальні обов`язки позивача, визначені КАС України. Після заміни сторони, вступу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.
Під час розгляду справи судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що позивач просив зобов`язати відповідача здійснити фінансування сум, визначених у заяві-розрахунку роботодавця без визначених законом підстав для такого звернення до суду в інтересах третьої особи.
В постанові від 24.06.2024 у справі № 160/14458/20 Верховний Суд прямо зазначив, що у позивача відсутнє право на звернення до суду з цим позовом.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.
В нинішній справі роботодавець позивача (фізична особа – підприємець ОСОБА_2 ) брав участь у розгляді справи як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, хоча були підстави для вирішення судом першої інстанції питання заміни позивача або, у разі незгоди ОСОБА_2 з такою заміною - для залучення її до участі у справі як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Такий підхід до вирішення питання про залучення належного позивача в аналогічних правовідносинах був застосований у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №712/13983/17.
Однак, суд першої інстанції так і не з`ясував у ОСОБА_1 , чи згодна вона на її заміну як позивача на належного, від чого залежать подальші дії суду.
Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала (частина 2 статті 48 КАС України).
Отже, місцевим судом порушено норми процесуального права, які унеможливлюють правильне вирішення справи по суті.
При цьому в справах №712/13983/17, № 580/1071/20 та № 160/14458/20 Верховний Суд рішення судів попередніх інстанцій скасовував з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Отже, незважаючи на відсутність прямої вказівки в процесуальному законодавстві про наявність повноважень апеляційного суду скасовувати постанову суду першої інстанції з одночасним поверненням справи на новий розгляд, проте, враховуючи, що статтею 48 КАС України передбачена можливість заміни первинного позивача, залучення іншого відповідача чи його заміна лише судом першої інстанції, беручи до уваги судову практику Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, з огляду на принцип верховенства права, з метою найскорішого вирішення справи по суті, апеляційний суд вважає за доцільне прийняти рішення, аналогічне прийнятому Верховним Судом у справах №712/13983/17, № 580/1071/20 та № 160/14458/20: рішення окружного суду скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 160/21225/24 – скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Повне судове рішення – 05 лютого 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар