Справа № 635/9908/25
Провадження № 1-кп/635/735/2026

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року с-ще. Покотилівка Харківської області Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_2 
ОСОБА_3 
прокурора – ОСОБА_4 
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 в режимі ВКЗ.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Харківського районного суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, відомості про, яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025221320000482 від 27 вересня 2025 року за обвинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, раніше судимого, останній раз 03.03.2025 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України до 7 років позбавлення волі, 20.05.2025 року звільненого умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом під час дії воєнного стану на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Харкова,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно,

В С Т А Н О В И В:

1.ПРОЦЕДУРА.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про, яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025221320000482 від 27 вересня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України надійшов для розгляду до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою від 20.01.2026 був призначений судовий розгляд зазначеного обвинувального акту.
У судовому засіданні суд з`ясував у сторін обсяг обставин, які вони визнають, та перевірив, чи розуміє обвинувачений суть пред`явленого обвинувачення, характер і наслідки обраного порядку судового розгляду, а також чи є його позиція добровільною та усвідомленою.
Після роз`яснення обвинуваченому його процесуальних прав та наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України (у тому числі щодо меж подальшого апеляційного оскарження встановлених і неоспорюваних фактичних обставин), суд, за відсутності заперечень з боку прокурора, захисника та обвинуваченого, ухвалив здійснювати судовий розгляд у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, з дослідженням лише тих відомостей і документів, що мають значення для призначення покарання та вирішення інших питань, які підлягають вирішенню при ухваленні вироку.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю, висловив бажання давати показання та був допитаний. У показаннях він повідомив про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а на запитання суду підтвердив, що у обвинувальному акті обставини викладені точно і послідовно.
Потерпілий ОСОБА_7 надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Суд установив, що 25 вересня 2025 року приблизно о 19 год. 30 хв. у с-щі Пісочин Харківського району Харківської області обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи разом зі знайомим ОСОБА_8 , шляхом обману та зловживання довірою заволодів транспортним засобом — мопедом «Honda Dio», 1998 року випуску, чорного кольору, з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_7 , та вибув з місця події, встановивши тим самим контроль над вказаним транспортним засобом.
Надалі, 26 вересня 2025 року, діючи з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, обвинувачений, не маючи наміру повертати мопед законному володільцю, перебуваючи на авторинку «Лоск», продав зазначений мопед за 3800 гривень та обернув отримані кошти на свою користь, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 13544,85 гривень. 

III. ПРАВОВА КВАЛІФІКАЦІЯ ДІЙ ОБВИНУВАЧЕНОГО.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

IV. ОЦІНКА ДОКАЗІВ ТА ВИСНОВКИ ЩОДО ДОВЕДЕНОСТІ ВИНУВАТОСТІ.

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину, під час допиту у суді підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, а прокурор і захист не оспорювали фактичні обставини , суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо неоспорюваних обставин.
Разом з тим суд перевірив добровільність та усвідомленість позиції обвинуваченого, послідовність його показань, відсутність примусу чи неправомірного впливу, а також дослідив відомості, необхідні для призначення покарання, зокрема дані про особу обвинуваченого, відомості про судимість, стан здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За таких умов суд доходить висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є доведеною та підтверджується його повним визнанням вини, показаннями у суді, узгодженими з викладом події в обвинувальному акті, а також сукупністю досліджених судом матеріалів у частині, необхідній для ухвалення вироку в обраному порядку судового розгляду.

V. ДОВОДИ СТОРІН ЩОДО ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ.

Прокурор у судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна та, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.03.2025 року, остаточно призначити покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.
Захисник заперечував щодо суворості запропонованого покарання, вказував на щире каяття, співпрацю зі слідством та належну поведінку обвинуваченого у суді, просив призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України на мінімальному рівні санкції — 5 років позбавлення волі, з відповідним зменшенням остаточного покарання за сукупністю вироків.
Обвинувачений ОСОБА_5 розкаявся у вчиненому, зазначив, що усвідомив неправильність своїх дій, обіцяв у майбутньому не вчиняти кримінальних правопорушень та просив призначити йому якомога менше покарання.

VI. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ.

Призначаючи покарання, суд керується ст. 50, 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вплив призначеного покарання на виправлення засудженого та на запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту з корисливих мотивів. Спосіб вчинення (заволодіння транспортним засобом шляхом обману та зловживання довірою з подальшим відчуженням майна) свідчить про спрямованість умислу на протиправне заволодіння та використання майна у власних інтересах.
Дані про особу обвинуваченого суд оцінює у сукупності. Він є громадянином України, військовослужбовцем Збройних сил України, за висновком військово-лікарської комісії визнаний придатним до військової служби за контрактом, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Разом з тим обвинувачений є раніше судимим; вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.03.2025 року його засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України до 7 років позбавлення волі; початок строку відбування покарання рахувався з 22.10.2024 року; він був звільнений умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом під час дії воєнного стану на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Харкова.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття (ст. 66 КК України).
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів (п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України).
Оцінюючи доводи сторони захисту про можливість призначення мінімального покарання у 5 років позбавлення волі, суд враховує наявність пом`якшуючої обставини та визнання вини, проте вважає, що за наявності рецидиву злочинів, попередньої судимості за умисні корисливі кримінальні правопорушення, а також з урахуванням того, що нове кримінальне правопорушення вчинено після звільнення від відбування покарання, призначення мінімального строку не забезпечить досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, і не буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання новим кримінальним правопорушенням.
Разом з тим покарання, запропоноване прокурором (6 років позбавлення волі), є наближеним до нижньої межі санкції та відповідає принципам справедливості, індивідуалізації та необхідності й достатності покарання. Суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
Прокурор просив, окрім основного покарання, застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді конфіскації майна. Суд відхиляє це клопотання з таких підстав. Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає конфіскацію майна як факультативне додаткове покарання, тобто воно не є обов`язковим і застосовується лише тоді, коли суд дійде висновку про його необхідність та достатність для досягнення мети покарання (ст. 50, 65 КК України) з урахуванням характеру вчиненого, даних про особу винного, пом`якшуючих та обтяжуючих обставин. Конфіскація майна за своєю суттю є найбільш інтенсивним втручанням у право власності та потребує окремого переконливого обґрунтування її пропорційності й необхідності саме у цій справі (ст. 59 КК України). У даному провадженні прокурор не навів конкретних обставин, які б свідчили, що без застосування конфіскації неможливо досягти мети покарання, а також не обґрунтував, чому призначення основного покарання у виді позбавлення волі є недостатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. З урахуванням установлених у справі пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також призначення реального строку позбавлення волі, суд вважає, що додаткове покарання у виді конфіскації майна у цій справі є надмірним і не відповідає вимогам необхідності та достатності покарання, тому не підлягає застосуванню.
З урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення попереднього вироку та за наявності невідбутої частини покарання, суд застосовує правила призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України.
Суд, враховуючи характер нового кримінального правопорушення, наявність рецидиву, дані про особу засудженого, а також необхідність забезпечення справедливого балансу між суворістю та достатністю покарання, вважає за необхідне частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.03.2025 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

VII. ІНШІ ПИТАННЯ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ВИРІШЕННЮ.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати: у ході досудового розслідування проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу №15807 від 27.10.2025 року вартістю 6361 грн. 20 коп. З огляду на вимоги КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, підлягають стягненню з засудженого на користь держави.
Запобіжний захід: щодо ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 27.09.2025 року. Суд вважає за необхідне залишити його без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обчислювати з 27.09.2025 року. Час попереднього ув`язнення з 27.09.2025 року по день набрання вироком законної сили зарахувати у строк відбування покарання з розрахунку день за день.
Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 70, 71, 72, 81-1, ч. 2 ст. 289 КК України, суд 

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 ( шість) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.03.2025 року остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 ( семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання рахувати з 27.09.2025 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27.09.2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №15807 від 27.10.2025 року у сумі 6361 грн. 20 коп.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua.

Суддя: ОСОБА_1