ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

13 січня 2026 року 
справа № 260/3060/25
адміністративне провадження № К/990/52873/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р. Ф.,
суддів - Бившевої Л. І., Хохуляка В. В., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління»
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року (судді: Шевчук С. М., Кухтей Р. В., Нос С. П.)
у справі №260/3060/25
за позовом Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління»
до Державної податкової служби України
про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,-

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Мукачівське міське комунальне підприємство «Ремонтно-будівельне управління» (далі - Підприємство, ММКП «РБУ», платник податків, позивач у справі) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України (далі - ДПС України, податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації № 1624/ІПК/99-00-21-03-02ІПК від 25 березня 2025 року, зобов`язання Державну податкову службу України повторно розглянути звернення Підприємства від 21 лютого 2025 року № 37, з урахуванням висновків суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 260/3060/25 (суддя - Гебеш С. А.) позов задоволено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року задоволено апеляційну скаргу податкового органу, скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року у справі № 260/3060/25, ухвалено постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

17 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі №260/3060/25, провадження за якою відкрито ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2025 року, справу витребувано з суду першої та/або апеляційної інстанції.

29 грудня 2025 року справа надійшла на адресу Верховного Суду.

Обставини справи

Суди попередніх інстанцій установили, що Підприємство перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Відповідно до Розділу 1 Статуту підприємства Мукачівське міське комунальне підприємство «Ремонтно-будівельне управління» засноване на комунальній власності Мукачівської міської територіальної громади.

Власником комунального підприємства є Мукачівська міська територіальна громада в особі Мукачівської міської ради.

Засновником комунального підприємства є Мукачівська міська рада (далі - Засновник). Органом управління Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» є Управління міського господарства Мукачівської міської ради (далі - Орган управління).

Підприємство здійснює свою діяльність на території Мукачівської міської територіальної громади.

Основними напрямками діяльності підприємства є виконання заходів з благоустрою на території Мукачівської міської територіальної громади.

Рішенням 56 сесії Мукачівської міської ради 8-го скликання від 28 листопада 2024 року № 2052 затверджено Програму благоустрою території Мукачівської міської територіальної громади на 2025-2027 роки (надалі - Програма благоустрою).

Згідно паспорту Програми благоустрою головним розпорядником коштів є Управління міського господарства Мукачівської міської ради, учасником та виконавцем даної програми, а також одержувачем коштів місцевого бюджету на реалізацію заходів Програми, визначено ММКП «РБУ».

На ММКП «РБУ», як виконавця Програми благоустрою покладені виконання наступних заходів:
- утримання доріг, тротуарів, мостів, шляхопроводів, зимове утримання доріг: (підмітання прибордюрних ліній дорожнього покриття, тротуарів; поточне утримання вулиць (ямковий ремонт, прибирання зелених зон, очищення урн); очистка колодязів зливової каналізації; прибирання і вивіз снігу; фарбування пішохідних переходів; фарбування осьових ліній; чергування спецтехніки в зимовий період;
- поточне утримання та ремонт технічних засобів дорожнього руху, світлофорів, дорожніх та інформаційних знаків;
- поточне утримання та поточний ремонт на об`єктах благоустрою зеленого господарства: висаджування квітів, кущів, дерев; обрізування кущів, дерев під природний вигляд; звалювання та розкряжування дерев, корчування пнів; прополювання газонів, квітників; покоси та очищення зелених зон; навантаження та вивезення відходів;
- благоустрій і поточне утримання кладовищ;
- перепоховання останків жертв Другої світової війни;
- поховання померлих одиноких громадян, осіб без певного місця проживання, громадян, від поховання яких відмовилися рідні, знайдених невпізнаних трупів;
- ліквідація несанкціонованих сміттєзвалищ;
- утримання вуличного освітлення;
- утримання парків, площ та скверів (підмітання, озеленення, ремонт доріжок, влаштування лавиць, охорона парків та ін.);
- поточне утримання дамб, русла р. Латориця, Коропецького каналу, набережних, водовідвідних канав та інших водних об`єктів;
- поточне утримання систем відеоспостереження (придбання, обслуговування, заміна - матеріалів, обладнання, пристроїв, інструментів, комплектуючих до системи відеоспостереження, а саме мережевого, телекомунікаційного, комп`ютерного, серверного обладнання; послуги по прокладанню та обслуговуванню оптоволоконних мереж ( в т.ч. передача даних), послуги по прокату спецтехніки (автовишки та іншої техніки)), розміщених на об`єктах благоустрою Мукачівської міської територіальної громади;
- улаштування та ремонт посадкових майданчиків на зупинках міського громадського транспорту з установленням навісу або павільйону;
- інші витрати пов`язані з утриманням об`єктів благоустрою та житлово- комунального господарства: благоустрій, утримання пам`ятників; утримання фонтанів; влаштування урн; влаштування ялинки; влаштування лавок; встановлення інформаційних щитів; демонтаж рекламних конструкцій, вивісок; демонтаж та встановлення геонімів, адресних табличок; влаштування майданчиків (в т.ч. ремонт); влаштування велопарковок; утримання обмежувачів руху; проведення технічної інвентаризації та паспортизації кладовищ (електронний реєстр); охорона та утримання об`єктів комунальної власності; інші види робіт; виготовлення технічних паспортів вулиць (доріг); виготовлення паспортів паркувальних майданчиків; проведення аудиту з експертно будівельно- технічних досліджень по об`єктам благоустрою; утримання безпритульних тварин, створення комфортних, умов співіснування людей і тварин на території Мукачівської міської ТГ.

До Державної податкової служби України звернулося ММКП «РБУ» із зверненням на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі. Просило надати індивідуальну податкову консультацію з наступних питань:

чи зобов`язане ММКП «РБУ» відображати операції, предметом яких є поточні трансферти з місцевого бюджету на виконання заходів Програми благоустрою за кодом бюджетної класифікації 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам, (установам, організаціям)" у порядку обліку як таких, на які нараховується ПДВ?

чи об`єктом оподаткування податком на додану вартість із відповідних операцій, предметом яких є поточні трансферти з місцевого бюджету на виконання заходів Програми благоустрою за кодом бюджетної класифікації 2610 "Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)", в межах відносин, які виникають між Управлінням міського господарства Мукачівської міської ради як розпорядником коштів за Програмою благоустрою та одержувачем зазначених коштів ММКП "РБУ"?

25 березня 2025 року, у відповідь на надіслане позивачем звернення, ДПС України листом № 1624/ПК/99-00-21-03-02ІПК надала індивідуальну податкову консультацію, в якій зазначено, що якщо Комунальне підприємство фактично виконує/постачає роботи/послуги, зокрема, з проведення ремонту та утримання криниць, дитячих майданчиків тощо у межах виконання відповідної бюджетної програми, то операція з постачання таких товарів послуг є об`єктом оподаткування ПДВ та оподатковується ПДВ за відповідною ставкою незалежно від того, яким чином буде здійснюватися оплата (чи буде постачатися безоплатно). За такими операціями Комунальне підприємство зобов`язано нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ виходячи із бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 188.1 статті 188 розділу V ПК України, та скласти на покупця/замовника податкові накладні і зареєструвати їх в ЄРПН.

Позивач вважає, що вищевказана індивідуальна податкова консультація не відповідає вимогам чинного законодавства, є протиправною та такою, що порушує права ММКП «РБУ», а бюджетні кошти (субсидія), які отримуються позивачем з міського бюджету за своєю економічною сутністю не є оплатою вартості послуг та, відповідно, не є суб`єктом оподаткування ПДВ.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна індивідуальна податкова консультація ДПС України є протиправною та підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між розпорядником бюджетних коштів та одержувачем коштів у межах виконання Програми благоустрою є бюджетними, а не цивільно-правовими, не передбачають укладення договорів про постачання товарів чи надання послуг, підписання актів виконаних робіт або надання послуг, та мають ознаки невідплатності і безповоротності.

З урахуванням положень Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету № 333 суд зазначив, що субсидії та поточні трансферти за кодом 2610 не є компенсацією вартості товарів чи послуг, а отже не можуть розглядатися як оплата операцій з постачання у розумінні ПК України.

Суд першої інстанції також наголосив, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України є операції з постачання товарів або послуг, які мають договірне або інше цивільно-правове підґрунтя. Водночас бюджетні правовідносини, пов`язані з фінансуванням виконання програм благоустрою, не підпадають під ознаки таких операцій.

Застосувавши положення підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України, суд дійшов висновку, що субсидії та поточні трансферти з бюджету, які надаються у грошовій формі, не є об`єктом оподаткування ПДВ. Відтак у відповідача були відсутні правові підстави для висновку про виникнення бази оподаткування ПДВ за відповідними операціями.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про його незаконність та скасував його з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд виходив із того, що Підприємство, отримуючи кошти з місцевого бюджету за кодом економічної класифікації видатків 2610 у межах Програми благоустрою, фактично здійснює постачання робіт та послуг, перелік яких прямо визначений цією програмою, а тому відповідні операції підпадають під ознаки об`єкта оподаткування податком на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що бюджетні кошти, які надходять позивачу, за своєю економічною сутністю є компенсацією вартості виконаних робіт та наданих послуг, а відтак повинні включатися до бази оподаткування ПДВ відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України, незалежно від джерела їх фінансування та напряму подальшого використання таких коштів.

Апеляційний суд наголосив, що норми підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України застосовуються до суб`єктів, які здійснюють виплату субсидій, дотацій чи інших бюджетних виплат, а не до осіб, які отримують бюджетні кошти. У зв`язку з цим зазначена норма не може бути підставою для визнання відсутності об`єкта оподаткування ПДВ у позивача.

Суд апеляційної інстанції також вказав, що отримання бюджетних коштів за кодом 2610 не включено до переліку операцій, які не є об`єктом оподаткування або звільнені від оподаткування ПДВ відповідно до статей 196 та 197 ПК України. Водночас виконання робіт і надання послуг у межах Програми благоустрою утворює самостійний об`єкт оподаткування ПДВ.

Доводи касаційної скарги та відзиву на неї

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для касаційного перегляду відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки апеляційний суд застосував норми ПК України без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 480/979/24, від 07 лютого 2023 року у справі № 420/18420/21 та від 08 березня 2023 року у справі № 640/4920/20, у яких зроблено висновок про відсутність об`єкта оподаткування ПДВ у разі отримання підприємствами бюджетного фінансування за кодом 2610 у межах виконання бюджетних програм.

На думку скаржника, апеляційний суд помилково кваліфікував правовідносини між Підприємством та Управлінням міського господарства Мукачівської міської ради як цивільно-правові відносини з постачання робіт та послуг, тоді як такі відносини є бюджетними, виникають у межах виконання бюджетної програми та не передбачають укладення договорів, підписання актів виконаних робіт чи надання послуг, а також не мають компенсаційного характеру.

Скаржник наголошує, що кошти, які надходять підприємству з місцевого бюджету за кодом економічної класифікації видатків 2610, є субсидіями та поточними трансфертами, мають ознаки невідплатності та безповоротності у розумінні Інструкції № 333 та можуть використовуватися виключно на цілі, визначені бюджетною програмою, а відтак не є оплатою вартості товарів чи послуг і не утворюють об`єкта оподаткування податком на додану вартість.

У касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд неправильно застосував підпункт 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України, дійшовши висновку про неможливість його застосування до спірних правовідносин. На переконання скаржника, зазначена норма прямо встановлює відсутність об`єкта оподаткування податком на додану вартість у разі надання субсидій і трансфертів за рахунок бюджету, незалежно від того, який суб`єкт є їх отримувачем, за умови відсутності компенсації вартості товарів або послуг.

Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо правової природи спірних правовідносин та безпідставно скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 

У відзиві на касаційну скаргу позивача ДПС України зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, ухваленою з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідач наполягає, що Підприємство у межах Програми благоустрою фактично надає послуги та виконує роботи, а бюджетні кошти, отримані за кодом економічної класифікації 2610, є оплатою (компенсацією) вартості таких послуг, що утворює об`єкт оподаткування ПДВ.

ДПС вказує, що застосування підпункту 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України можливе лише до суб`єктів, які здійснюють виплату субсидій, а не до їх отримувачів, у зв`язку з чим зазначена норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Також відповідач зазначає, що виникнення податкових зобов`язань з ПДВ не залежить від напряму використання бюджетних коштів чи їх статусу, а податкова консультація не порушує прав позивача та не містить обов`язкових до виконання приписів, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування. 

Оцінка доводів касаційної скарги. Висновки Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на неї та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права у межах, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Предметом спору у цій справі є правомірність індивідуальної податкової консультації ДПС України від 25 березня 2025 року № 1624/ІПК/99-00-21-03-02ІПК, а відтак межі судового контролю обмежуються перевіркою її відповідності нормам податкового законодавства та правильності застосування контролюючим органом правової кваліфікації описаних платником податків обставин.

Відносини, що склалися між сторонами у цій справі, є комплексними та перебувають на перетині норм податкового, бюджетного та адміністративного права, а відтак їх правова оцінка потребує системного застосування відповідного законодавства з урахуванням правової природи спірних операцій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначений припис поширюється, зокрема, на діяльність контролюючих органів під час надання індивідуальних податкових консультацій як актів індивідуальної дії.

Згідно з підпунктом 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Порядок звернення платника податків до контролюючого органу за отриманням індивідуальної податкової консультації та порядок її надання компетентним органом унормовано статтею 52 ПК України.

Як правильно зазначено судами попередніх інстанцій метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. Податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Судами встановлено, що позивач звернувся до контролюючого органу за роз`ясненням щодо оподаткування податком на додану вартість операцій з отримання поточних трансфертів з місцевого бюджету за кодом бюджетної класифікації 2610 у межах виконання Програми благоустрою, затвердженої рішенням органу місцевого самоврядування. Таким чином, контролюючий орган був зобов`язаний надати консультацію з урахуванням правової природи саме бюджетних, а не договірних чи господарських відносин, які виникають між комунальним підприємством та розпорядником бюджетних коштів.

Положення пункту 185.1 статті 185 ПК України визначають об`єкт оподаткування податком на додану вартість операції з постачання товарів або послуг, а пункт 188.1 статті 188 цього кодексу встановлює правила визначення бази оподаткування таких операцій. 

Разом з тим підпунктом 196.1.6 пункту 196.1 статті 196 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування операції з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов`язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі).

Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

В статті 91 Бюджетного кодексу України наведено перелік видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, зокрема на виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства та благоустрою населених пунктів (підпункт 5 пункту 1).

Відповідно до пункту 38 статті 1 Бюджетного кодексу України одержувач бюджетних коштів це суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

Водночас Закон України «Про благоустрій населених пунктів» передбачає, що органи місцевого самоврядування забезпечують здійснення заходів з благоустрою територій як шляхом укладення договорів з виконавцями на конкурсних засадах, так і шляхом створення та залучення комунальних підприємств. Разом з тим зазначений Закон регулює організаційні та управлінські засади виконання функцій благоустрою і сам по собі не визначає податкову природу платежів, що здійснюються у межах відповідних бюджетних програм.

Отже, для правильного застосування наведених норм законодавства вирішальним є встановлення правової природи спірних платежів, а саме з`ясування того, чи мають вони компенсаційний характер та чи здійснюються як оплата вартості конкретно визначених робіт або послуг.

При вирішенні спору суди дійшли протилежних висновків щодо правової природи спірних платежів та їх податкової кваліфікації.

Верховний Суд звертає увагу, що для вирішення питання про наявність чи відсутність об`єкта оподаткування податком на додану вартість визначальним є не формальне найменування платежу як «субсидії», «трансферту» чи «субвенції», а його економічний зміст та правова природа, зокрема встановлення того, чи має такий платіж компенсаційний характер, тобто чи здійснюється він як оплата вартості конкретних робіт або послуг.

Разом з тим суд першої інстанції, дійшовши висновку про бюджетний, невідплатний та безповоротний характер отриманих позивачем коштів, обмежився загальною характеристикою правовідносин та не надав належної оцінки змісту спірних операцій з точки зору наявності або відсутності прямого зв`язку між отриманням бюджетних коштів та виконанням конкретно визначених робіт (послуг), а також не дослідив порядок формування та виплати таких коштів у межах Програми благоустрою.

Водночас суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, фактично ототожнив виконання позивачем заходів з благоустрою з наданням послуг у розумінні статей 185 та 188 ПК України, не з`ясувавши при цьому, чи є отримані бюджетні кошти компенсацією вартості таких робіт (послуг) та чи виникають між сторонами саме договірні, а не публічно-правові бюджетні відносини.

За таких обставин Верховний Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій не було повно та всебічно досліджено фактичні обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема: правову природу спірних платежів; порядок та умови їх надання; наявність або відсутність компенсаційного характеру бюджетного фінансування; характер правовідносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством у межах виконання Програми благоустрою.

Невстановлення зазначених обставин унеможливлює надання належної правової оцінки висновкам, викладеним у спірній індивідуальній податковій консультації, та перевірку їх відповідності вимогам податкового законодавства.

З огляду на викладене Верховний Суд доходить висновку, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, а тому постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для повного та всебічного з`ясування обставин справи та ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що порушення норм процесуального права допустили обидві судові інстанції, судові рішення у цій справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Мукачівського міського комунального підприємства «Ремонтно-будівельне управління» задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі №260/3060/25 та рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року скасувати, справу № 260/3060/25 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Р. Ф. Ханова

Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк