ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1976/25	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/120/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу №601/1976/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Мочальською В.М., повний текст якого складено 29 жовтня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 30 листопада 2023 року об 11:50:30 годині патрульний поліцейський УПП в Тернопільській області лейтенант поліції Гавриленко І.Ю., знаходячись на службі при виконанні своїх службових обов`язків, повністю ігноруючи вимоги, передбачені Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним Статутом Національної поліції, Правилами етичної поведінки поліцейських, в порушення загальноприйнятих норм моралі та поведінки, маючи умисел на свідоме порушення його прав, на ділянці автодороги в районі вул.С.Петлюри, 24 у м.Кременці Тернопільської області, діючи умисно, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, протиправно, з метою отримання доступу до його персональних даних, які містяться в документах у вигляді посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в порушення обов`язків поліцейського, передбачених ст.ст.29, 30, ч.2 ст.31, п.7 ч.1 ст.35, ч.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», застосував стосовно нього поліцейський превентивний захід у вигляді зупинення транспортного засобу, а саме автомобіля «Шевроле Нива», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням та в період часу з 11:50:30 год. по 12:34:05 год. позбавив його гарантованого права свободи пересування, чим порушив вимоги статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожний, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування та статті 33 Конституції України, згідно якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
В подальшому, як зазначав позивач, працівник поліції розпочав стосовно нього процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, виніс постанову серії БАД №722663 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст. 126 КУпАП, яка рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого січня 2024 року скасована, а провадження по справі закрито.
Вказував, що непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права позивача на свободу та особисту недоторканність, свободу пересування, свободу від свавільного втручання в права людини органів державної влади завдали йому моральних страждань.
Вважає, що діями і рішеннями патрульного поліцейського ОСОБА_3 йому завдано моральної шкоди яка полягає у інтенсивних негативних почуттях обурення через безпідставність зупинки під час руху на автомобілі, безпідставність вимагання документів, безпідставність звинувачень, у жорстокому поводженні, яке викликало душевні травми та породило страх, сумніви, недовіру, у приниженні людської гідності, у нелюдському поводженні, яке навмисно спричинило серйозні моральні та фізичні страждання і не може бути виправданим у даній ситуації, у розчаруваннях через усвідомлення того, що він фактично позбавлений на певний проміжок часу волі та зможе залишити місце зупинки тільки тоді, коли поліцейський це дозволить, у відчуттях страху через погрози поліцейського застосувати доставлення у відділ поліції та застосуванні безпідставних фільтраційних заходів, у фізичному переслідуванні та вибиванні з рук мобільного телефону, у психологічному тривалому знущанні та тиску, у колективному приниженні з боку поліцейських, відсутності можливості запобігти незаконному позбавленню свободи пересування, у відсутності можливості уникнути протиправних дій, у відсутності можливості отримати від держави захист від свавільної поведінки поліцейських, у відсутності реагування правоохоронного органу на звернення щодо незаконних дій поліції, у повній правовій беззахисності та безправності, у відчуттях несправедливості через усвідомлення повної безкарності працівників поліції, у необхідності витрачати значні зусилля, час та матеріальні ресурси своєї родини для відновлення попереднього стану, докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав, у почуттях глибокої образи через знищення поліцейським авторитету органів державної влади, у відчуттях тривалої та постійної тривоги, хвилювання, безсоння, роздратування, особливо з огляду на те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи та йому протипоказані психоемоційні навантаження після видалення пухлини щитовидної залози, у душевних стражданнях та приниженнях, яких зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо себе змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність та інші негативні переживання, у стражданнях, заподіяних йому внаслідок фізичного та психічного впливу (тиску), що призвело до позбавлення можливості реалізації ним звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, у приниженні честі та гідності, зниження престижу та репутації, у втратах немайнового характеру внаслідок моральних страждань та інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями представника держави, у брутальному приниженні поліцейським перед собою та колегами й примушуванні вчиняти проти власної волі дії, вчинити які він вимагає усвідомлюючи їх явно злочинних характер, у позбавленні свободи від жорстокого й такого, що принижує людську гідність поводження, у непропорційному і невиправданому втручанні в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканість, свободу пересування, свободу від свавільного втручання в права людини органів державної влади.
Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути в його користь 1000 гривень моральної шкоди, заподіяної незаконним застосуванням відповідачем щодо нього превентивного заходу у вигляді зупинення транспортного засобу, та судові витрати.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про задоволення його позовних вимог.
Зокрема вказує, що в мотивувальній частині рішення суду від 09 червня 2025 року у справі №601/827/25 зазначено, що предметом спору у цій справі є стягнення моральної шкоди, спричиненої працівниками патрульної поліції під час винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП, тобто іншого предмету спору в межах справи №601/827/25 не було, а мотивувальна частина згаданого рішення суду не містить в собі будь-яких згадок чи висновків про те, що цим судом під час вирішення питання про стягнення моральної шкоди через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності враховувалася така обставина, як незаконна зупинка транспортного засобу.
Вважає, що вказана підстава (незаконна зупинка транспортного засобу) в позові ОСОБА_2 та в рішенні суду від 09 червня 2025 року не зазначалася, і захід у вигляді зупинки поліцейським транспортного засобу в межах справи №601/827/25 не досліджувався, йому не надавалася правова оцінка і вона при винесенні остаточного рішення від 09 червня 2025 року не враховувалася.

У відзиві на апеляційну скаргу УПП в Тернопільській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року — без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Зокрема зазначає, що причина зупинки працівником поліції позивача, який проїжджав на транспортному засобі через виставлений, у відповідності до виконання наказу ГУНП в Тернопільській області «Про організацію проведення атитерористичних (контрдиверсійних) заходів» під умовним найменуванням «Промінь» на визначеній території, блокпост, а також вимога поліцейського до позивача пред`явити документи, визначені в п.2.1 Правил дорожнього руху, відповідали вимогам закону, а такі дії поліцейського були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.
Таким чином вважає, що і зупинка транспортного засобу, і вимога пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб є законними, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ №722663 від 05 грудня 2023 року, що винесена інспектором взводу 2 роти 2 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області лейтенантом поліції Гаврилюком І.Ю., на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Згідно з вказаною постановою, 30 листопада 2023 року об 11 годині 52 хвилини ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шевроле Нива», д.р.н. НОМЕР_1 по вул.С.Петлюри в м.Кременці, не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п.2.4 а ПДР України.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2024 року позов Осіїка В.С. до УПП в Тернопільській області задоволено частково. Постанову серії БАБ № 722663 від 05.12.2023 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП скасовано, а провадження в справі закрито. В решті позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що ОСОБА_2 , всупереч вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», було зупинено безпідставно.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2024 року по справі №601/3572/23 залишено без змін.
У справі №601/827/25 рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди задоволено частково та стягнуто із Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
У справі, що переглядається, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року про відшкодування позивачу 2000 грн моральної шкоди судом враховано, в тому числі, незаконну зупинку транспортного засобу, яким керував позивач, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди за даний факт.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується не в повній мірі, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Rеs judicata (скорочений вислів лат. «вирішена справа» від «res judicata pro veritate habetur» – судове рішення слід визначати за істину) - це юридичний принцип, згідно з яким остаточне рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для сторін та не може бути переглянуте, за винятком певних випадків, передбачених законом. Принцип праової визначеності або остаточності рішення є складовою частиною верховенства права, ст. 10 ЦПК України, та запобігає повторному розгляду однієї і тієї ж справи між тими самими сторонами з тим самим предметом і підставами позову. 
Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава – обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
У постанові від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 провадження (провадження №14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами».
Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року, постанову серії БАД №722663 від 05 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП скасовано, а провадження в справі закрито, оскільки ОСОБА_2 , всупереч вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», було зупинено безпідставно.
Крім того, суд першої інстанції також вірно встановив, що ОСОБА_2 уже відшкодована моральна шкода рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, у справі №601/827/25.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що встановивши наведені вище обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність ухвалення саме рішення по суті спору, оскільки згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, в даному випадку, слід було ухвалою закрити провадження у справі.
Судом апеляційної інстанції, під час перегляду оскаржуваного рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року у даній справі ознайомлено з матеріалами справи №601/827/25 в електронному кабінеті судді ЄСІТС, в тому числі з позовною заявою ОСОБА_2 .
Як вбачається з матеріалів наведеної вище електронної справи, згідно з рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2024 року, підставою для скасування постанови серії БАБ №722663 від 05 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП слугувало саме безпідставна зупинка останнього.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у вказаній справі, останній посилався, в тому числі, на безпідставну зупинку транспортного засобу, яким він керував, наслідком чого стало винесення поліцейським відносно нього постанови серії БАД №722663 про притягнення до адмінвідповідальності за ч.1 ст. 126 КупАП.
Тобто, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, судом враховано в сукупності дії поліцейських, які призвели до винесення постанови серії БАД №722663 про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.
Крім того, у постанові Тернопільського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року також враховано, що безпідставна зупинка транспортного засобу, яка здійснена, зокрема, не у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», свідчить про протиправність дій поліцейського.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позов у даній справі поданий з інших підстав, оскільки відшкодування шкоди за рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 червня 2025 року відбулось лише за незаконне притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, в той час як в даній справі він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої саме незаконною зупинкою його транспортного засобу, наслідком чого стало складення відносно нього постанови поліцейського, є безпідставними та необґрунтованими.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав усі підстави для закриття провадження у даній справі відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Що стосується доводів, викладених представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, то колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 та ч.1 ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.
Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.
Крім того, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №820/17548/14 (адміністративне провадження № К/9901/9245/18) зазначено, що преюдиціальні факти потрібно відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Адже преюдиціальні факти - це явища дійсності, істинність яких вже була встановлена у рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів - це оціночне судження, зроблене судом в процесі співставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин.
Як встановлено вище, рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2024 року у справі №601/3572/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року, постанову серії БАБ № 722663 від 05 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП скасовано у зв`язку з безпідставною зупинкою транспортного засобу.
Ці ж обставини також встановлено і у постанові Тернопільського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року у справі №№601/827/25, де суд зазначив, що безпідставна зупинка транспортного засобу, яка здійснена, зокрема, не у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», свідчить про протиправність дій поліцейського.
Таким чином, доводи представника відповідача у поданому відзиві на апеляційну скаргу про те, що зупинка транспортного засобу, вимога пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб були здійснені у відповідності до закону, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що свідчать про власне трактування закону, всупереч встановленим обставинам справи у рішеннях судів, які набрали законної сили та є преюдиційними.
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.255, 259, 374, 377, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року - скасувати.
Провадження у справі №601/1976/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, - закрити на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий 
Судді