Справа 556/3527/25  
Номер провадження 2-а/556/44/2025  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И    

13.01.2026 року Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Котик Л.О.,
при секретарі – Соловей Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Володимирець справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції УПП в Рівненській області, третя особа на стороні відповідача – заступник начальника СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції Тарасюк О.О. про скасування постанови ЕНА №5826690 від 28.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції УПП в Рівненській області про скасування постанови ЕНА №5826690 від 28.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.09.2025 року повертаючись скутером до свого помешкання в с.Заболоття, яке знаходиться по вулиці Полонська, його наздогнав на машині і зупинив працівник поліції, який вимагав щоб останній пред`явив посвідчення водія. 
Персональні дані капітан ОСОБА_2 взяв з бази даних згідно номерного знаку його скутера. Інспектор не пояснив причини зупинки, не ознайомив його з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, і він не зміг скористатися правовою допомогою, заявляти клопотання. Записавши номерний знак скутера, надавши словесні рекомендації працівник поліції відпустив його, сівши в свою машину поїхав. Таким чином, постанова на місці події не виносилась, через поштове відділення він її не отримував. 18.11.2025 року на Укрпошті він отримав лист від державної виконавчої служби, в якому було зазначено про відкриття виконавчого провадження за № 79518040 від 12.11.2025 року з вимогою сплатити штраф на суму 850 грн., виконавчий збір 85 грн., та 300 грн. витрати виконавчого провадження. В цей же день, він звернувся у виконавчу службу м. Вараш де йому повідомили про відкриття виконавчого провадження у справі про адміністративне правопорушення. На прохання ОСОБА_1 працівник виконавчої служби зробив йому ксерокопію постанови у справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 5826690 від 28.09.2025 року, так як у нього не було копії цієї постанови. 
Окрім того, у вищезгаданій постанові не внесено відомості про відеофіксацію, немає посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Не надано доказів у підтвердження його вини.
Позивач з даною постановою не згідний, оскільки вважає, що вона є незаконною, не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.
Вказаний позов надійшов до суду 21 листопада 2025 року.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, поновлено пропущений строк для звернення до суду.
04.12.2025 року від ГУНП в Рівненській області надійшли матеріали заперечення на позовну заяву, клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача заступника начальника СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції О.О.Тарасюка.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2025 року у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – заступника начальника СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції О.О. Тарасюка. 
Смітюх О.П. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Належним чином повідомлений представник відповідача - Головного Управління національної поліції у Рівненській області в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату до суду не надходило. Відзив на адміністративний позов не подано. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – заступник начальника СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції О.О. Тарасюк в судове засідання не з`явився, надав заперечення на позовну заяву, де просить відмовити позивачу ОСОБА_1 в адміністративному позові за безпідставністю позовних вимог до відповідача Головного управління Національної поліції в Рівненській області на неправомірне винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення. Постанову серії ЕНА № 5826690 від 28.09.2025 по справі про міністративне правопорушення, вчинене громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 . Вараського району, Рівненської області, за порушення вимог ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнати чинною та залишити без змін.
Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається із постанови, серії ЕНА №5826690 від 28.09.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, 28.09.2025, о 20 год. 34 хв. ОСОБА_1 , в с. Заболоття по вулиці Полонській керував транспортним засобом марки  «Yamaha Jog 50» НОМЕР_1 не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у повідченні водія на право керування, а також керування вказаним транспортним засобом без діючого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальносьті власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1.а, 2.4, 2.1.ґ ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.
Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Право на керування транспортними засобами підтверджується відповідним посвідченням. На території України діють національні і міжнародні посвідчення на право керування транспортними засобами, що відповідають Конвенції про дорожній рух. Порядок видачі цих посвідчень встановлений Кабінетом Міністрів України.
Об`єктом даного правопорушення, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення має формальний склад, тобто керування транспортними засобами особами, які не мають права керування цими засобами.
Відповідно до п.п. а) п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення.
На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил дорожнього руху і передати для перевірки зазначені документи.
Суб`єктивною стороною вказаного правопорушення є вина у формі прямого умислу.
Тобто, відповідальність передбачається саме за умисне керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії.
Пункт 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху України передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»
Пункт 2.4 Правил дорожнього руху України передбачає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; 6) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Згідно зі статтею 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може перевіряти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.
Частиною другою цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинки транспортного засобу, з детальним описом підстав зупинки, визначеної у цій статті.
Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, є неправомірними.
Однак відповідачем не надано жодних доказів про причину зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Водночас ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», зобов`язує поліцейського дотримуватися законів та не порушувати права водія.
Згідно з ч. 1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
На підставі ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 126 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 затверджено «Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яка визначає процедуру оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні право порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Відповідно до п. 4 розділу 1 Інструкції, у разі виявлення правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову без складання відповідного протоколу.
Пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що підчас вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підвідомчістю.
Водночас, з метою забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності до закону, керуючись ст. 280 КУпАП, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом.
На підставі ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до правопорушень. Таку позицію констатував Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.
Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосування у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами (ч. 2 ст. 74 КАС).
Стаття 251 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) встановлює ці обставини на підставі доказів. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Однак доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем не надано.
Окрім того, в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності відсутня інформація про будь-яку фіксацію правопорушення, хоча зазначено, що до постанови додаються інші матеріали справи.
Відповідно до Постанови Верховного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинна містити інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.
Відповідно відеоматеріали, долучені поліцейським до заперечень на позовну заяву не є належними та допустимими доказами і суд не приймає їх до уваги.
Також, Верховний суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).Приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок поліцейського щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Якщо протокол про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, цей доказ є неналежним. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 15 листопада 2018 у справі №524/5536/17.
За висновками Верховного Суду,викладеними упостанові від18.07.2019р. у справі за №216/5226/16-а(2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за №536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).
Також суд, звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин, покладено на поліцейського.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду у справі № 524/5536/17 та у справі № 295/3099/17.
Складання Постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним та незаконним, що зазначено в Постанові Верховного Суду у справі № 357/10134/17 від 23.10.2019 року, подібні постанови підлягають скасуванню.
Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Отже, у даному випадку, поліцейським при виявленні правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.
Відповідно ч. 2 ст. 69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.276 КУпАП, Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.
Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).
Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в адміністративному позові, а саме, що йому не було роз`яснено права, не вказано причину зупинки, що ведеться відеофіксація, постанова на місці події не виносилась і йому не направлялась.
Оскільки доказів вчинення ОСОБА_1 адміністратимвного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП відповідачем не надано, суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України приходить до висновку, що не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону Укради» «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справа «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14 березня 2002 року (заява №46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватися необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішення.
ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008  (заява N 16437/04), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 (заява 22493/93),  «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 ( заява 263/2859/21), неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення « за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумцій. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 (серія А, № 25), «Коробов проти України» від 21.10.2011 року (Заява № 39598/03),  Європейський суд з прав людини зазначає що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом, така доведеність може випливати із співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
За правилами ч.ч. 2, 4 ст. 159 КАС України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Необхідно вказати, як цього вимагає положення ст. 77 КАС України, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Таким чином, враховуючи вищенаведене суд констатує, що при притягненні ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності відповідачем не були забезпечені процесуальні гарантії прав позивача, як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й право на захист. 
Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи, відсутні.
Відповідач не надав суду доказів правомірності свого рішення, тому суд вважає необхідним скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення .
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами про те, що позивач вчинив інкриміноване адміністративне правопорушення, в судове засідання представник відповідача не з`явився, викладені в адміністративному позові обставини не спростували, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.
За наведених обставин суд вважає, що прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому постанова серії ЕНА №5826690 від 28.09.2025 підлягає скасуванню.
З огляду на те, що даним рішенням скасовується постанова про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Рівненській області на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9,19,72-77,121-123, 139, 143, 241-246,255,286,295 КАС України, суд, -

Ухвалив:

Позов   ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції УПП в Рівненській області, третя особа на стороні відповідача – заступник начальника СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції Тарасюк О.О. про скасування постанови ЕНА №5826690 від 28.09.2025 у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5826690 від 28.09.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП – скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Рівненській області (код ЄДРПОУ 40108761) на користь  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Котик Л.О.

Учасника процесу:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Рівненській області (код ЄДРПОУ 40108761, адреса місцезнаходження: м. Рівне, вул. М.Хвильового, 2).
Третя особа: заступник начальника СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції Олег Тарасюк (34400 м. Вараш, вул. Правика, 5, Рівненської області).