ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/9236/24 пров. № А/857/11279/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Рівненської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Гудима Н.С. у м. Рівне) у справі № 460/9236/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромоторс Груп» до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення про визначення митної вартості №204060/2024/000004/2 від 13.05.2024.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що до митного оформлення подано усі документи, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість придбаних товарів, однак відповідач безпідставно витребував у нього додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованого товару та здійснив коригування митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Вважає застосування відповідачем резервного методу для визначення митної вартості товару необґрунтованим, а спірне рішення про коригування митної вартості протиправним.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської митниці про визначення митної вартості товарів №204060/2024/000004/2 від 13.05.2024.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи рішення про визначення митної вартості товарів №204060/2024/000004/2 від 13.05.2024, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що 26.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євромоторс Груп» (Покупець) та AUTODEMOLIZIONI SIGNOR SRL, Італія (Продавець) укладено Контракт купівлі-продажу товарів №2/2023 від 26.05.2023 (далі – Контракт), згідно з умовами якого продавець зобов`язується продати та передати у власність покупцеві запасні частини, номерні агрегати та аксесуари для автомобілів (товар) згідно з інвойсами до контракту, які є його невід`ємною частиною.
Відповідно до пункту 2.1 Контракту, ціна за товар встановлюється у євро та зазначається у інвойсах продавця за кожним окремим постачанням. Згідно з п.2.2 Контракту постачання товару здійснюється на умовах FCA VILLORBA (TV) Італія згідно з правилами «Інкотермс-2010». Відповідно до п.4.1, 4.4 Контракту, форма оплати: передоплата 100% до відвантаження, відповідно до проформи-інвойсу. Усі платежі за цим контрактом здійснюються через банківський переказ на рахунок продавця за вказаними у договорі реквізитами. 
На виконання цього контракту відповідно до рахунку-проформи №2/2024 від 08.05.2024 та згідно з платіжною інструкцією від 17.05.2024 позивач перерахував 10720 євро на рахунок продавця, а продавець поставив позивачу запчастини до легкових моторів, бувші у вжитку, які потребують ремонту та не придатні до експлуатації. 
З метою митного оформлення придбаного товару за вказаними вище контрактом декларантом позивача подано до митного оформлення митну декларацію №24UA204060003027U2 від 13.05.2024. Разом з митною декларацією декларантом митному органу також подано такі документи: 
рахунок-проформу №2/2024 від 08.05.2024, рахунки-фактури (інвойс)), автотранспортну накладну А №77299 від 09.05.2024, декларацію про походження товару від 09.05.2024, інвойс №339/2024 від 09.05.2024, комерційні пропозиції від 29.04.2024, протоколи погодження ціни від 06.05.2024, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) №2637 від 09.05.2024, зовнішньоекономічний договір (контракт) №2/2023 від 26.05.2023 з додатком від 06.05.2024 №1, договір про надання послуг митного брокера №376/2019 від 27.11.2019, договір (контракт) про перевезення №02/01/2022 від 02.01.2022, бухгалтерську інформацію від 09.05.2024, довідку про вартість перевезення вантажу №109 від 09.05.2024, заявку на транспортні перевезення від 06.05.2024, інформаційні специфікації продавця та покупця до інвойсу від 09.05.2024, митну декларацію країни відправлення від 09.05.2024.
Вартість товару заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості товарів – за ціною контракту.
13.05.2024 посадовою особою митниці декларанту позивача надіслано повідомлення №568435 про надання додаткових документів, мотивуючи вимогу виявленими у поданих документах розбіжностями і неточностями. Декларанту запропоновано надати: 1) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування вартості імпортованих товарів на заявлених комерційних умовах поставки; 2) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 3) банківські, платіжні та інші документи, які підтверджують факт оплати за імпортований товар. 
Листом №13/05 від 13.05.2024 декларантом повідомлено про відсутність інших документів, окрім поданих.
В свою чергу, відповідачем надіслано декларанту позивача повідомлення №568436 від 13.05.2024, у якому зазначено, що митниця володіє ціновою інформацією з урахуванням положень ст.64 МК України щодо вартості товарів подібних за призначенням та технічними характеристиками.
13.05.2024 Рівненською митницею прийнято Рішення про визначення митної вартості товарів №204060/2023/000004/2, яким здійснено коригування митної вартості товарів згідно з вищевказаною митною декларацією за резервним методом визначення митної вартості товарів.
Згідно з описом підстав для коригування митної вартості: 
І. Митна вартість імпортованих товарів №№1-105 не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки:
1. Подані до митного оформлення документи містять окремі розбіжності та неточності: 
Копія митної декларації країни відправлення від 29.02.2024 №MRN 24ITQSDIT0046627E8 містить реквізити рахунку-фактури за кодом (№380) від 09.05.2024 №IT-2023-339/2024, що не відповідає реквізитам рахунку-фактури від 09.05.2024 №339/2024, зазначеної в графі 44 МД під кодом документу 0380.
Згідно п.4 контракту від 26.05.2023р. №2/2023 зовнішньоекономічного договору (контракту) та Доповнення №1 від 29.04.2024р. оплата за товар здійснюється у формі 100% передоплати, до відвантаження, відповідно до проформи-інвойсу. «В окремих випадках покупцю дозволено здійснити повну оплату за товар в межах 10 календарних днів з моменту відвантаження товару продавцем. Однак імпортером не надано підтверджуючих даних, які б віднесли дану поставку товару до «окремих випадків», та здійснити післяоплату за товар».
Заявлений в гр.44 митної декларації під кодом 9000 документ, що позиціоновано як Бухгалтерська інформація формування ціни 339/2024 від 09.05.2024 не являється первинним документом бухгалтерського обліку та не містить балансової вартості товару, а лише загальну її вартість, а тому не може слугувати документом який підтверджує вартість імпортованого товару.
Комерційна пропозиція від 29.04.2024р. №б/н, Протокол погодження ціни б/н від 06.05.2024р. до контракту №2/2023 та інформаційна специфікація покупця до інвойс 339/2024, фактично дублюють цінову інформацію зазначену в Рахунку-фактурі (інвойс) від 09.05.2024 № 339/2024.
В гр.44 митної декларації під кодом документу 9000 зазначено заявка на міжнародне перевезення вантажу від 06.05.2024p. № 06-05, яка не містить посилання на Договір (контракт) про перевезення на умовах якого здійснюється замовлення та перевезення вантажу, В заявці на міжнародне перевезення вантажу від 06.05.2024 року №06-05 зазначено банківські реквізити (номер рахунку) ТОВ «Євромоторс Груп», які не відповідають банківським реквізитам зазначеним в Договорі (контракт) про перевезення від 02.01.2022 №02/01/2022.
Вищевказане, на думку митного органу, свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення недостовірних відомостей стосовно вартості товарів. 
2. Ненадання додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч.5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 р.
ІІ. Митниця володіє інформацією стосовно митної вартості аналогічних товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів згідно цінової інформації наявної в ЄАС Держмитслужби.
III. Заявлена декларантом митна вартість товарів може бути визнана митницею, за умови надання додаткових документів: 1. виписка з бухгалтерської документації продавця стосовно формування вартості імпортованих товарів на заявлених комерційних умовах поставки; 2. висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 3. банківські, платіжні та інші документи, які підтверджують факт оплати за імпортований товар.
IV. За результатом проведеної відповідно до положень ч.4 ст.57 МКУ процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МКУ) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митну вартість товарів №№1-105 скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України, з розрахунку у національній валюті України та у валюті контракту за курсом валюти Нацбанку України на день подання МД до митного оформлення.
Митним органом прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204060/2023/000051, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за МД №24UA204060003027U2 від 13.05.2024. 
Позивач, вважаючи протиправним спірне рішення про коригування митної вартості товарів, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до положень пунктів 23, 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі – МК України) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Частинами першою та другою статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено у частині третій статті 53 МК України.
Частиною першою статті 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За змістом частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови, від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 27.03.2020 у справі №540/2605/18, від 25.11.2020 у справі №1.380.2019.001657, від 15.04.2021 у справі №804/14964/15, від 02.05.2024 у справі № 520/22458/23) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару.
Разом з цим, згідно матеріалів справи, відповідачем здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості товару відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України.
Дослідивши подані декларантом згідно із частиною другою статті 53 МК України наявні у нього документи, які подавалися із митною декларацією, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що такі документально підтверджують складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а сумніви митного органу щодо заявленої митної вартості є безпідставними.
Щодо аргументів митного органу в оскаржуваному рішенні, що копія митної декларації країни відправлення від 29.02.2024 №MRN 24ITQSDIT0046627E8 містить реквізити рахунку-фактури за кодом (№380) від 09.05.2024 №IT-2023-339/2024, що не відповідає реквізитам рахунку-фактури від 09.05.2024 №339/2024, зазначеної в графі 44 МД під кодом документу 0380, суд першої інстанції правильно врахував, що вказана митна декларація складається експортером відповідно до вимог законодавства чинного в країні експортера, а позивач як покупець товару не може відповідати за її заповнення.
Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постанові від 14.01.2020 у справі №813/1350/14.
Доводи відповідача в частині здійснення позивачем післяоплати імпортованого товару, суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні. 
Так, згідно з умовами контракту оплата за товар здійснюється у формі 100% передоплати до відвантаження відповідно до проформи-інвойсу. Поряд з цим, додатковою угодою від 26.05.2023 пункт 4.1 контракту було доповнено умовою, згідно з якою, враховуючи військовий стан в Україні, в окремих випадках покупцю дозволено здійснити повну оплату за товар в межах 10 календарних днів з моменту відвантаження товару продавцем. Митний орган зазначає, що декларантом не надано підтверджуючих даних, які б віднесли дану поставку товару до таких випадків, та здійснити післяоплату за товар. Водночас, не вказано, які додаткові пояснення та докази необхідні для можливості застосувати даний пункт контракту.
Твердження митного органу, що бухгалтерська довідка від 09.05.2024 не містить балансової вартості товару, а лише загальну її вартість також не беруться судом уваги, оскільки жодним нормативним актом не визначено обов`язку зазначення саме балансової вартості в даному випадку. Водночас, відповідачем не зазначено яким чином надання позивачем бухгалтерської інформації із зазначенням загальної вартості товару ставить під сумнів достовірність визначеної ним митної вартості товару, за умови, що відображені у бухгалтерській інформації дані щодо вартості товару, відповідають вартості, що визначена у рахунку-проформі та інших долучених документах. На переконання суду, сам факт надання позивачем бухгалтерської інформації із загальною вартістю товарів, не є підставою для визначення іншого числового значення вартості товару, не впливає на митну вартість товару, зокрема не свідчить про її заниження та не є підставою для коригування. 
Колегія суддів також поділяє висновок суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача, що комерційна пропозиція від 29.04.2024, протокол погодження ціни від 06.05.2024 до контракту №2/2023 та інформаційна специфікація покупця до інвойсу 339/2024 фактично дублюють цінову інформацію зазначену в Рахунку-фактурі (інвойсі) від 09.05.2024 №339/2024, оскільки митним органом вказано лише на тотожність усіх заявлених декларантом відомостей та їх повну відповідність у всіх товаросупровідних документах, що жодним чином не спростовує заявлену позивачем митну вартість товарів.
Щодо зауважень митного органу до заяви на міжнародне перевезення вантажу від 06.05.2024, то суд зауважує, що, як свідчать матеріали справи, дана заявка не надавалась окремо, а подавалась митниці разом із комплектом товаротранспортних документів, а саме: договором на перевезення №02/01/2022 від 02.01.2022, рахунком за надані послуги №2637 від 09.05.2024, заявкою на міжнародне перевезення вантажу №06-05 від 06.05.2024, довідкою про вартість перевезення вантажу №109 від 09.05.2024. Суд вважає, що даний комплект документів містить дані, що дозволяють однозначно прослідкувати, що саме цей вантаж транспортувався перевізником, вказана точна вага, номер міжнародної товаро-транспортної накладної CMR, долучений договір тощо. При цьому, відповідачем не доведено, що помилкове зазначення не тих платіжних реквізитів замовника вплинуло на вартість перевезення або на його оплату. 
Крім цього, згідно з оскаржуваного рішення слідує, що підставою для коригування митної вартості товару також слугувала інформація щодо митного оформлення схожих товарів з вищим рівнем митної вартості.
Щодо таких доводів, Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
А тому, під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.
Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання товару, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість, відповідачем не доведено.
Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції поділяє висновок суду першої інстанції, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості товару.
Звідси, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена в судовому порядку, а тому спірні рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та безпідставним, що має наслідком визнання його протиправним та скасування.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 460/9236/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула