ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року   Справа №903/888/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. ,  суддя Миханюк М.В. 

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Лишень Тетяни Леонідівни на рішення Господарського суду Волинської області від 05.11.2025 (повний текст - 10.11.2025) у справі №903/888/25 (суддя Якушева І.О.)
за позовом Волинського обласного центру зайнятості, м.Луцьк
до Фізичної особи-підприємця Лишень Тетяни Леонідівни, с.Боратин, Луцький район, Волинська область
про стягнення 247998,00 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 05.11.2025 у справі №903/888/25 задоволено позов Волинського обласного центру зайнятості до Фізичної особи-підприємця Лишень Тетяни Леонідівни. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лишень Тетяни Леонідівни кошти мікрогранту у сумі 247998,00 грн, зарахувавши їх на рахунок Акціонерного товариства “Ощадбанк” (отримувач: АТ “Ощадбанк”, код отримувача 00032129, надавач платіжних послуг отримувача: АТ “Ощадбанк”, рахунок отримувача: НОМЕР_1 ). Стягнуто з відповідача на користь позивача 3719,97 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Фізична особа - підприємець Лишень Тетяна Леонідівна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
У скарзі апелянт зазначає, що незважаючи на те, що суд визнав порушення виключно в придбанні кондиціонера на суму 40000,00 грн, він усе ж ухвалив стягнення 247998 грн, що є явно непропорційним і суперечить визначеній Законом України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" меті — підтримувати, а не знищувати малий бізнес. Такий підхід органів Державної служби зайнятості та суду фактично перетворює програму державної підтримки на інструмент покарання підприємців-початківців і свідчить про формально-бюрократичне, а не стимулююче та підтримувальне застосування законодавства.
Важливою обставиною у справі апелянт вважає те, що АТ «Ощадбанк» - орган, відповідальний за фінансовий контроль та перевірку цільового використання коштів - не визнав придбання кондиціонера нецільовою витратою, тоді як Волинський обласний центр зайнятості дійшов протилежного висновку. Це свідчить про різницю у компетенціях і функціональній ролі цих суб`єктів у процедурі надання та супроводу мікрогрантів.
За доводами апелянта, ситуація, за якої АТ «Ощадбанк» не встановив жодних порушень та визнав витрату на придбання кондиціонера такою, що відповідає бізнес-плану та вимогам Порядку №738, тоді як Волинський обласний центр зайнятості дійшов протилежного висновку, свідчить не про порушення з боку отримувача мікрогранту, а про відсутність узгодженості у діях між двома органами, залученими до реалізації програми. Уповноважений банк, діючи в межах своїх повноважень та застосовуючи встановлені механізми фінансового контролю, визнав витрату цільовою, тоді як центр зайнятості, вийшовши за межі компетенції, фактично поставив під сумнів належно здійснену перевірку з боку банку.
Також апелянт стверджує про неправильне застосування судом першої інстанції редакції Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №738 від 21 червня 2022 року (у редакції, що діяла на момент укладення договору), замість актуальної редакції, яка пом`якшує відповідальність отримувача та має зворотну дію в часі.
Крім цього зазначає, що частина 1 статті 58 Конституції України регламентує застосування більш м`якого покарання за дії, вчиненні в період, коли таке покарання було більш суворим. Тобто суд помилково застосував вид фінансової відповідальності за вчинення правопорушення, оскільки на момент прийняття рішення Господарським судом Волинської області діяла норма, що передбачала більш м`який вид відповідальності до порушника фінансових зобов`язань.
На підставі викладеного апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати повністю рішення Господарського суду Волинської області від 05.11.2025 у справі №903/888/25 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у позові повністю; судові витрати покласти на відповідача.
Листом від 28.11.2025 матеріали справи №903/888/25 витребувано з Господарського суду Волинської області.
08.12.2025 матеріали справи надійшли до апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Лишень Тетяни Леонідівни на рішення Господарського суду Волинської області від 05.11.2025 у справі №903/888/25. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано позивачу у строк до 26.12.2025 подати письмовий відзив на апеляційну скаргу.
25.12.2025 через систему «Електронний суд» представник Волинського обласного центру зайнятості подав відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві зазначає, що отримувачем мікрогранту до банку під час підписання заяви приєднання може бути подано виключно бізнес–план, на підставі якого Державний центр зайнятості прийняв рішення щодо надання такого мікрогранту.
Позивач зі свого боку виконав умови Договору, що полягають у наданні відповідачу коштів мікрогранту в сумі 250000,00 грн відповідно до вимог Порядку.
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, приєднавшись 02.08.2022 до умов Договору про надання мікрогранту, Фізична особа-підприємець Лишень Т.Л зобов`язалась виконувати його умови та керуватись Порядком №738, і, зокрема, щодо цільового використання коштів мікрогранту, створення робочих місць, сплати податків, зборів.
Позивач звертає увагу, що в розділі «Сума вашого гранту» бізнес-плану, поданого до банку, в статтю витрат «Закупівля меблів» відповідачем самовільно включено кондиціонер вартістю 40000,00 грн. Натомість зменшено статтю витрат «Закупівля товарів для торгівлі» на суму 40000,00 грн.
Твердження відповідача , що встановлена під час моніторингового візиту невідповідність має виключно технічний (механічний) характер не відповідає обставинам справи.
Зазначає, що включення до бізнес- плану кондиціонеру вартістю 40000,00 грн та зменшення статті витрат «Закупівля товарів для торгівлі» на суму 40000,00 грн не може вважатися технічною помилкою.
Позивач стверджує, що ні умовами Порядку 738, ні умовами Договору не передбачено можливість подання уточненого/«чорнового» бізнес – плану. Відсутнє також законодавче визначення технічної помилки на яку вказує відповідач, що є свідченням довільного тлумачення відповідачем норм Порядку та умов Договору, зневажливого ставлення до виконання своїх обов`язків як грантоотримувача.
Проведення платежів банком не змінює того факту, що кошти мікрогранту були використані не за цільовим призначенням, адже Порядком 738 та умовами Договору не передбачено можливість подання до банку бізнес-плану, відмінного від того, на підставі якого Державний центр зайнятості прийняв рішення про надання мікрогранту.
Щодо застосування судом першої інстанції норм Порядку 738 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин і незастосування принципу зворотної дії закону в часі, то позивач вважає, що такі доводи є необґрунтованими та безпідставними, що встановлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.05.2025 у справі №140/2936/24.
На підставі викладеного просить залишити без змін рішення Господарського суду Волинської області від 05.11.2025 по справі №903/888/25, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лишень Тетяни Леонідівни – залишити без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.
07.07.2022 фізична особа-підприємець Лишень Тетяна Леонідівна через Єдиний державний вебпортал електронних послуг “Дія” звернулась із заявою №739NVA на отримання гранту на власну справу у розмірі 250000,00 грн на створення і розвиток власного бізнесу за основним видом економічної діяльності: 74.71 - роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, до якої було додано бізнес – план (а.с.21-26).
Згідно з поданим бізнес–планом відповідач планувала витратити кошти мікрогранту у розмірі 250000 грн, залучивши власні кошти у сумі 500000 грн, за наступними статтями витрат: закупівля обладнання: ноутбук (25000 грн), сканер (2800 грн), чекодрук (1800 грн); закупівля меблів: металеві стелажі для торгівлі (171000 грн), стіл, стілець (9400 грн); закупівля товарів для торгівлі – 540000 грн. Всього – 750000 грн.
18.07.2022 комісією Волинського обласного центру зайнятості з питань надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу проведено з відповідачем співбесіду. 
В ході співбесіди відповідач розповідала (презентувала) свій бізнес-проект, зокрема, повідомила, що кошти мікрогранту будуть використані для придбання обладнання (ноутбук, сканер, чекодрук), меблів (металеві стелажі для торгівлі, стіл, стілець), а також закупівлі товарів для торгівлі. 
Як стверджує позивач, вказані напрями витрат повністю співпадали з напрямами витрат коштів мікрогранту, вказаними в бізнес-плані, поданому відповідачем засобами веб-порталу “Дія”.
22.07.2022, на підставі п.17 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, Державним центром зайнятості на підставі проведеної АТ “Ощадбанк” оцінки ділової репутації, а також оцінки співбесіди з отримувачем, проведеної Волинським обласним центром зайнятості, було прийнято рішення про надання Фізичній особі-підприємцю Лишень Т.Л. мікрогранту (заява №739NVA) (а.с.28).
02.08.2022, на підставі п.20 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, Фізичною особою-підприємцем Лишень Т.Л. до філії Волинське обласне управління АТ “Ощадбанк” подано заяву про приєднання, згідно з якою відповідач приєдналася до умов Договору про надання мікрогранту, що оприлюднений на офіційному сайті Державного центру зайнятості (а.с.29).
Відповідно до умов Договору про надання мікрогранту цей Договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання АТ “Ощадбанк” заяви про приєднання до умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором.
Згідно з розділом І Договору бізнес-план - розроблений отримувачем документ щодо створення або розвитку: бізнесуотримувача (його господарської діяльності), який у відповідності до Порядку поданий до Уповноваженого банку, пройшов оцінку Уповноваженого банку для отримання мікрогранту, та на підставі якого Державний центр зайнятості прийняв рішення щодо надання такого мікрогранту. 
Відповідно до п.п.1, 2 розділу III Договору про надання мікрогранту розмір мікрогранту, який надається отримувачу відповідно до цього договору обумовлений бізнес-планом, визначається відповідно до прийнятого Державним центром зайнятості рішення про надання мікрогранту та зазначається у заяві про приєднання.
При цьому загальна вартість реалізації бізнес-плану може перевищувати суму мікрогранту та передбачати також фінансування за рахунок власних коштів отримувача.
Мікрогрант надається у безготівковому вигляді у національній валюті України шляхом зарахування коштів на рахунок отримувача через уповноважений банк у строки та порядку, визначені договором про взаємодію та порядком. Уповноважений банк забезпечує оплату витрат отримувача на цілі, визначені у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V Договору та передбачені бізнес-планом.
Як передбачено п.3 розділу V Договору конкретні цілі використання коштів мікрогранту з переліку, визначеного п.2 розділу V цього договору, зазначаються отримувачем в бізнес-плані. Використання коштів мікрогранту для покриття інших витрат забороняється.
Відповідно до п.2 розділу VI Договору про надання мікрогранту отримувач зобов`язується, зокрема, використати кошти мікрогранту для реалізації бізнес-плану на умовах, визначених порядком та цим договором, виконати обов`язкову умову, з метою здійснення моніторингу та контролю виконання умов цього договору надавати ДЦЗ (відповідному регіональному, міському, районному, міському районному центру зайнятості або відповідній філії регіональних центрів зайнятості) доступ до місця провадження господарської діяльності отримувача відповідно до вимог порядку, а також необхідну інформацію та документи, зокрема стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створення робочих місць тощо, повернути витрачені кошти мікрогранту протягом одного місяця до Уповноваженого банку у разі неможливості встановлення факту цільового використання або встановлення факту нецільового використання мікрогранту за результатами здійснення ДЦЗ моніторингу та контролю за додержанням умов договору, відповідати за виконання будь-яких інших обов`язків, покладених на нього договором та порядком.
Як передбачено п.1 розділу IV Договору, використання коштів мікрогранту здійснюється за цільовим призначенням, яке обумовлене умовами його надання, визначається бізнес-планом та повинно відповідати цілям і статтям витрат, визначеним у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього Договору. 
Отримувач зобов`язується не використовувати кошти мікрогранту на цілі, відмінні від тих, які визначені у бізнес-плані (п.п.3 п.2 розділу VI Договору).
Пунктом 4 розділу VI Договору про надання мікрогранту та п.21 Порядку передбачено, що Державний центр зайнятості має право через регіональні, міські, районні, міські районні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості, а також із залученням відповідних центральних та/або місцевих органів влади (у разі необхідності), здійснювати моніторинг та контроль виконання умов договору (зокрема, шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача) відповідно до Порядку, вимагати від отримувача необхідну інформацію та документи, зокрема, стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створених робочих місць, вимагати повернення мікрогранту та розірвати цей договір у випадках, передбачених його умовами.
22.08.2022 відповідачу було зараховано кошти мікрогранту у розмірі 250000,00 грн на її рахунок, відкритий у філії - Волинське обласне управління АТ “Ощадбанк” (а.с.34).
16.02.2023 з метою встановлення факту цільового/нецільового використання коштів мікрогранту Луцькою філією Волинського обласного центру зайнятості надіслано запит до Волинського обласного управління АТ “Державний ощадний банк України” про надання належним чином засвідчених копій документів, на основі яких перераховувались кошти мікрогранту відповідачу (а.с.35).
У відповідь банк надав копії документів, в тому числі бізнес-план, який був поданий і засвідчений підписом підприємця Лишень Т.Л., на підставі яких їй було перераховано кошти мікрогранту.
Після вивчення отриманих документів позивач встановив, що відповідачем до банку було надано документи на загальну суму 247998 грн для проведення оплати витрат за кошти мікрогранту за статтею витрат “Придбання обладнання для здійснення господарської діяльності” на загальну суму 247998 грн, з них:
- закупівля обладнання на загальну суму 27588 грн: ноутбук Lenovo Idea Pad на суму 22988 грн, сканер штрих коду Zebra на суму 2800 грн, принтер для друку чеків на суму 1800 грн; 
- закупівля меблів на загальну суму 220400 грн: стінка задня перфорована, підставка ноги, нога стінки середньої, полиця підсилена, стінка задня, кронштейн універсальний, покрива гондоли кінцева, корзина презентаційна, бар`єр, вішак, розпорка профільна, тримач пакетів на суму 171000 грн, стіл на суму 9400 грн, кондиціонер на суму 40000 грн.
Невикористані кошти мікрогранту в сумі 2002 грн повернуті банком 23.02.2023 на підставі п.22 Порядку. 
Закупівлю товарів для торгівлі за кошти мікрогранту відповідач не проводила.
06.06.2023 представником позивача здійснено моніторинговий візит дотримання умов Договору про надання мікрогранту відповідачу, за результатами якого з`ясовано, що відповідач використала кошти мікрогранту в сумі 247998,00 грн та встановлено, що грантоотримавачем за кошти мікрогранту було придбано кондиціонер на суму 40000 грн, який не був зазначений у бізнес – плані, поданому засобами порталу “Дія” разом із заявою на отримання мікрогранту, про що складено акт моніторингового візиту дотримання умов Договору про надання мікрогранту від 06.06.2023 №29 (а.с.68-69).
В розділі 2 акту, у графі “Пояснення отримувача мікрогранту” відповідач вказала, що вона помилково подала через веб-портал “Дія” “чорновий” варіант бізнес-плану, в якому не було прописано витрати на закупівлю кондиціонера, натомість до АТ “Ощадбанк” подала інший примірник бізнес-плану, в який були внесені витрати в сумі 40000,00 грн на закупівлю кондиціонера.
25.08.2023 відповідно до наказу Волинського обласного центру занятості №204 у зв`язку із нецільовим використанням коштів гранту відповідача зобов`язано повернути витрачені кошти мікрогранту в розмірі 247998 грн (а.с.70).
Копію наказу із листом №4514/17.2/23 від 29.08.2025 направлено відповідачу, що підтверджується накладною і описом вкладення у цінний лист (а.с.72-73).
12.09.2023 відповідач направила позивачу лист №1931/12-16/23), в якому зазначила, що факт купівлі кондиціонера не приховувала, жодного умислу на нецільове використання коштів мікрогранту не мала, просила відкликати наказ № 204 від 25.08.2023 про повернення коштів мікрогранту (а.с. 76).
27.09.2023 позивач у відповідь направив відповідачу лист №2657/10, в якому повідомив, що правові підстави для відкликання наказу №204 відсутні (а.с.77-78).
Оскільки відповідач добровільно кошти не повернула і позивач вважає, що відповідач використала кошти мікрогранту не за цільовим призначенням, так як закупівля кондиціонеру не була передбачена бізнес-планом, на підставі якого Волинський обласний центр зайнятості прийняв рішення про надання фізичній особі-підприємцю Лишень Т.Л. мікрогранту, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача коштів мікрогранту в розмірі 247998,00 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне:
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як встановленоч.1 ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно із ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Спірні правовідносини між сторонами врегульовані Законом України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" та Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738.
Частиною 1 статті 3 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" встановлено, що метою державної політики у сфері розвитку малого і середнього підприємництва в Україні є: 1) створення сприятливих умов для розвитку малого і середнього підприємництва; 2) забезпечення розвитку суб`єктів малого і середнього підприємництва з метою формування конкурентного середовища та підвищення рівня їх конкурентоспроможності; 3) стимулювання інвестиційної та інноваційної активності суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) сприяння провадженню суб`єктами малого і середнього підприємництва діяльності щодо просування вироблених ними товарів (робіт, послуг), результатів інтелектуальної діяльності на внутрішній і зовнішній ринки; 5) забезпечення зайнятості населення шляхом підтримки підприємницької ініціативи громадян.
Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні" визначено, що державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 року №738 “Деякі питання надання грантів бізнесу” відповідно до статей 12 і 16 Закону України “Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні” було затверджено Порядок надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу (надалі – Порядок №738, у редакції від 21.06.2022, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає умови, критерії, механізм надання безповоротної державної допомоги фізичним особам, суб`єктам господарювання (надалі - отримувач) у формі мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу (надалі-мікрогрант) та механізм використання коштів, передбачених Мінекономіки за бюджетною програмою “Надання грантів для створення або розвитку бізнесу” для надання безповоротної державної допомоги отримувачу у формі мікрогранту.
Головним розпорядником бюджетних коштів є Мінекономіки. Розпорядником коштів Фонду є Державний центр зайнятості (п.2 Порядку №738).
Пунктом 5 Порядку №738 передбачено, що мікрогранти надаються для покриття таких напрямів витрат, як: придбання обладнання, необхідного для провадження господарської діяльності отримувачем, яке не підлягає відчуженню до виконання умов договору про надання мікрогранту на створення або розвиток власного бізнесу (крім випадків відчуження внаслідок звернення стягнення на нього уповноваженим банком відповідно до договору застави); закупівля сировини та матеріалів (деталі зазначаються отримувачем у бізнес-плані); орендна плата за нежитлове приміщення (якщо така орендна плата становить не більше 25 відсотків розміру мікрогранту); лізинг обладнання (крім автомобілів, мотоциклів та інших транспортних засобів особистого користування).
Відповідно до положень п.6 Порядку №738, надання мікрогрантів здійснюється Мінекономіки через АТ “Ощадбанк” на підставі рішень Державного центру зайнятості, включених до подання про надання мікрогрантів, відповідно до договору про взаємодію між Мінекономіки, уповноваженим банком та Державним центром зайнятості.
Згідно із п.8 Порядку №738 заяву на отримання мікрогранту (надалі - заява) подають отримувачі: громадяни України, юридичні особи, засновниками яких є тільки фізичні особи - громадяни України; які станом на дату подання заяви фактично не перебувають та не провадять свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території України (Автономна Республіка Крим та м. Севастополь) або на територіях, які включені до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Мінреінтеграції, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; які не провадять господарську діяльність на території Російської Федерації та Республіки Білорусь; які не віднесені до юридичних або фізичних осіб, до яких застосовуються спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідними рішеннями Ради національної безпеки і оборони України, введеними в дію указами Президента України щодо застосування персональних (спеціальних) економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) відповідно до Закону України “Про санкції”; щодо яких не порушено справи про банкрутство та/або яких не визнано банкрутами, та/або які не перебувають на стадії ліквідації; які не мають заборгованості перед бюджетом; щодо яких відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про притягнення до кримінальної відповідальності за корупційне правопорушення.
Отримувачем може бути фізична особа, яка має намір розпочати підприємницьку діяльність і бере на себе зобов`язання зареєструватися фізичною особою - підприємцем або створити юридичну особу у випадку отримання позитивного рішення про надання мікрогранту.
Відповідно до п.9 Порядку №738 заява формується отримувачем особисто або у відділенні уповноваженого банку засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) після проходження ним ідентифікації та автентифікації з використанням інтегрованої системи електронної ідентифікації, електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, та/або інших засобів ідентифікації, які дають змогу однозначно встановлювати особу отримувача. Заява формується засобами Порталу Дія у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, відповідно до відомостей, визначених пунктами 10 і 11 цього Порядку. Формування заяви закінчується накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису або електронної системи BankID. Невід`ємним додатком до заяви є бізнес-план, форма якого визначається Мінекономіки. Заяви, подані без бізнес-плану, не розглядаються.
Форма бізнес - плану затверджена наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969. 
Як обгрунтовано зазначає місцевий господарський суд, 02.08.2022, приєднавшись до умов Договору про надання мікрогранту, Фізична особа-підприємець Лишень Т.Л зобов`язалась виконувати його умови та керуватись Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738.
Згідно з п.20 Порядку №738 у договорі про надання мікрогранту обов`язково зазначаються цілі використання мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 5 цього Порядку, умови, невиконання або неналежне виконання яких може призвести до повернення отримувачем отриманих коштів.
Як встановлено пунктом 2 розділу V Договору, у відповідності до Порядку мікрогрант надається для покриття таких напрямів витрат: придбання обладнання, необхідного для провадження господарської діяльності отримувачем, яке не підлягає відчуженню до виконання умов цього договору (крім випадків відчуження внаслідок звернення стягнення на нього уповноваженим банком відповідно до договору застави); закупівля сировини та матеріалів; орендна плата за нежитлове приміщення (якщо така орендна плата становите не більше 25 відсотків розміру мікрогранту); лізинг обладнання (крім автомобілів, мотоциклів та транспортних засобів особистого користування).
Як встановлено з матеріалів справи, згідно із заявою на отримання гранту на власну справу та бізнес-плану, відповідач планувала витратити кошти мікрогранту в сумі 250000 грн, із залученням власних коштів в сумі 500000 грн, за наступними статтями витрат: закупівля обладнання: ноутбук (25000 грн), сканер (2800 грн), чекодрук (1800 грн); закупівля меблів: металеві стелажі для торгівлі (171000 грн), стіл, стілець (9400 грн); закупівля товарів для торгівлі – 540000 грн, а всього – 750000 грн.
Відповідно до п.17 Порядку рішення про надання мікрогранту приймається Державним центром зайнятості на основі інформації уповноваженого банку, яка включає оцінку бізнес-плану та результати перевірки ділової репутації отримувача, а також оцінку співбесіди з отримувачем, проведеної регіональними центрами зайнятості.
22.07.2022 Волинським обласним центром зайнятості було прийнято наказ №31 з додатком про надання Фізичній особі-підприємцю Лишень Т.Л. мікрогранту на підставі, зокрема, бізнес-плану, поданого із заявою №739NVA від 07.07.2025 на отримання гранту на власну справу, і 22.08.2025 відповідачу перераховано 250000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (МО)1-4 1044626935704.
Однак, бізнес-план, який 01.08.2022 було подано відповідачем до АТ “Ощадбанк”, відрізняється від бізнес-плану, поданого засобами порталу “Дія”, на підставі якого приймалось рішення про надання мікрогранту, а саме: в розділі “Сума вашого гранту” бізнес-плану, поданого до банку, у статтю витрат “Закупівля меблів” відповідач самовільно включила кондиціонер вартістю 40000,00 грн, натомість зменшила статтю витрат “Закупівля товарів для торгівлі” на суму 40000,00 грн.
Водночас, згідно з умовами Порядку №738, відповідальність за недостовірність відомостей, що містяться в заяві та, відповідно, в бізнес-плані, несе отримувач, адже відповідно до абзацу третього пункту 9 Порядку №738 бізнес-план є невід`ємним додатком до заяви.
Відповідач підтверджує, що для проведення оплати витрат за кошти мікрогранту подала до банку іншу редакцію бізнес-плану.
В свою чергу, АТ “Ощадбанк” перерахував кошти у розмірі 40000,00 грн на оплату кондиціонера, витрати на купівлю якого до бізнес-плану, поданого із заявою на отримання гранту, включені не були.
Відповідно до абз.2 п.2 Договору уповноважений банк забезпечує оплату витрат отримувача на цілі, визначені у бізнес-плані, відповідно до пункту 3 розділу V цього договору та передбачені бізнес-планом.
Згідно з п.3 розділу V Договору конкретні цілі використання коштів мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 2 розділу V цього Договору, зазначаються отримувачем в бізнес-плані. Використання коштів мікрогранту на покриття інших витрат забороняється.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, саме на отримувача покладено обов`язок не використовувати кошти мікрогранту на цілі відмінні від тих, які визначені у бізнес-плані та подавати до банку документи для оплати витрат визначених бізнес–планом. 
Пунктом 21 Порядку (у редакції станом на момент укладення Договору) встановлено, що у разі неможливості встановлення факту або встановлення факту нецільового використання мікрогранту під час моніторингу та контролю за додержанням умов договору мікрогранту, який здійснюється центром зайнятості, витрачені кошти протягом одного місяця повертаються отримувачем до уповноваженого банку, який протягом п`яти робочих днів повертає зазначені кошти на рахунок Мінекономіки, відкритий в Казначействі, для подальшого їх перерахування до Державного бюджету України в установленому порядку. Неповернуті отримувачем кошти стягуються з нього в установленому порядку.
Аналогічна умова міститься також в абз.2 п.7 Договору про надання мікрогранту.
З огляду на вказане у відповідача виникає обов`язок повернути кошти у розмірі 247998 грн на рахунок Мінекономіки, відкритий у Казначействі, для їх подальшого перерахування до Державного бюджету України в установленому порядку.
При цьому, посилання апелянта на уточнений бізнес-план не приймаються до уваги, оскільки предметом оцінки і підставою для прийняття Державним центром зайнятості позитивного рішення про надання відповідачу мікрогранту, зокрема, є її заява про надання мікрогранту№739NVA від 07.07.2022, подана через портал “Дія”, бізнес-план, розроблений відповідачем, із чітко зазначеними напрямами витрат, наведеними вище, а також онлайн-співбесіда, в ході якої всі позиції бізнес-плану відповідач підтвердила усно без жодних зауважень, уточнень або змін.
Відповідно до умов Договору бізнес-план - це розроблений отримувачем документ щодо створення або розвитку бізнесу отримувача (його господарської діяльності), який у відповідності до Порядку поданий до Уповноваженого банку, пройшов оцінку Уповноваженого банку для отримання мікрогранту, та на підставі якого позивач прийняв рішення про надання мікрогранту.
Отже, отримувачем мікрогранту до банку під час підписання заяви приєднання може бути подано виключно бізнес–план, на підставі якого центр зайнятості прийняв рішення про надання такого мікрогранту. 
Поданий до банку бізнес-план відповідача не проходив оцінку центру зайнятості, як цього вимагають приписи Порядку. Ні умовами Порядку, ні умовами Договору не передбачено можливість подання уточненого бізнес – плану. 
Відповідач власним підписом підтвердила, що подана до банку копія бізнес-плану відповідає оригіналу бізнес-плану, розробленого нею, на підставі якого Державний центр зайнятості прийняв рішення про надання мікрогранту.
Водночас твердження відповідача про те, що банк прийняв бізнес–план без зауважень, що є свідченням його правомірності не заслуговує на увагу, оскільки до повноважень банку не належить проведення оцінки та перевірка відповідності бізнес-плану, поданого до банку відносно того бізнес-плану, на підставі якого було прийнято рішення про надання мікрогранту.
Також, проведення платежів банком не змінює того факту, що кошти мікрогранту були використані не за цільовим призначенням, адже Порядком №738 та умовами Договору не передбачено можливість подання до банку бізнес-плану, відмінного від того, на підставі якого Державний центр зайнятості прийняв рішення про надання мікрогранту.
Не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що вона допустила технічну помилку при поданні бізнес–плану, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, включення до бізнес-плану кондиціонеру вартістю 40000,00 грн та зменшення статті витрат “Закупівля товарів для торгівлі” на суму 40000 грн не може вважатися технічною помилкою.
Відповідач стверджувала про відсутність умислу, спрямованого на нецільове використання коштів мікрогранту та належне виконання умов Договору мікрогранту, однак, приєднуючись до умов Договору, відповідач взяла зобов`язання дотримуватись умов договору та Порядку, й, зокрема, щодо цільового використання коштів мікрогранту, створення робочих місць, сплати податків, зборів.
Крім цього, твердження апелянта, що до спірних правовідносин слід застосовувати пункт 21 Порядку №738 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 №1157, оскільки остання фактично пом`якшила відповідальність за нецільове використання коштів мікрогранту, а тому є підстави для застосування зворотної дії нормативно-правового акта в часі, колегія судді вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.
У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У Рішенні від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05.04.2001 №3-рп/2001).
Правова визначеність, як елемент верховенства права, не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Як стверджує єдиний орган конституційної юрисдикції, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац четвертий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).
Колегія суддів констатує, що обов`язок отримувача коштів мікрогранту повернути їх у разі нецільового використання не можна вважати власне видом юридичної відповідальності (санкції), оскільки такий обов`язок є фактично правовим наслідком невиконання отримувачем вимог Порядку №738 та Договору про надання мікрогранту.
Відповідно внесення змін стосовно порядку повернення коштів мікрогранту (навіть за умови, що ці зміни потенційно можуть покращити становище осіб, щодо яких застосовуються наслідки нецільового використання коштів) не можна вважати пом`якшенням відповідальності, а відтак відсутні підстави для застосування положень нормативно-правового акта, що змінив правове регулювання, до правовідносин, які виникли до його прийняття.
Під час судового розгляду справи було встановлено, що відповідачем було достеменно відомо про умови отримання та використання коштів мікрогранту, це ж стосується й правових наслідків невиконання встановлених вимог, позаяк останні були встановленні як на момент приєднання позивачки до Договору про отримання мікрогранту, так і на момент використання нею коштів. Незмінними ці вимоги залишилися й під час проведення відповідачем моніторингу використання мікрогранту.
Щодо відсутності у даному випадку підстав для застосування зворотної дії нормативно-правового акта в часі, колегія суддів враховала правові висновки Верховного Суду у постанові від 19 травня 2025 року у справа №140/2936/24, викладені за аналогічних обставин справи.
Згідно з ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подання відповідачем до банку примірника бізнес-плану, який комісією Волинського обласного центру зайнятості не розглядався, включення в бізнес-плану витрат, які не були вказані у бізнес-плані, поданому відповідачем засобами веб-порталу “Дія” і встановлення факту нецільового використання коштів мікрогранту, у відповідача на підставі п.21 Порядку, п.7 Договору про надання мікрогранту, який на підставі ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання сторонами, в тому числі й відповідачем, виникає обов`язок повернути кошти у розмірі 247998 грн на рахунок Мінекономіки, відкритий у Казначействі, для їх подальшого перерахування до Державного бюджету України в установленому порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову Волинського обласного центру зайнятості до Фізичної особи-підприємця Лишень Тетяни Леонідівни та стягнення з відповідача кошти мікрогранту у сумі 247998,00 грн.
Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення у справі покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Лишень Тетяни Леонідівни на рішення Господарського суду Волинської області від 05.11.2025 у справі №903/888/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.
Повний текст постанови складено 09.02.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А. 

Суддя   Коломис В.В. 

Суддя   Миханюк М.В.