Справа № 732/1853/25 
Провадження 2/732/87/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої судді – Бойко А. О., у присутності секретаря судового засідання – Дударенко Ю. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Городня цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (адреса: вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, м. Київ, 01054, код ЄДРПОУ 41229318) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» через свого представника – адвоката Рудзея Юрія Володимировича звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики у сумі 25249,50 грн. Також адвокат Рудзей Ю. В. просив стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2423,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Позов вмотивовано тим, що 11 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №7103 в електронній формі. ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було фінансовою установою, яке здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій.
Відповідно до положень укладеного договору позики позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк встановлений цим договором. На підставі договору позики №7103 від 11.04.2018 відповідачці надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу, становить 3,0%.
Представник позивача вказує, що позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування, а тому з метою перерахування коштів позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг – ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» (ТМ «ФОНДІ»). ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» (ТМ «ФОНДІ») є компанією, що мала право нанадання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» надавало ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором,у результаті платіжної операції на картковий рахунок позичальника ОСОБА_2 було успішно перераховано кошти у сумі 5000,00 грн. В результаті платіжної операції ініційованої позикодавцем, за посередництва надавача платіжних послуг, сума коштів в розмірі позики була перерахована на картковий рахунок вказаний позичальником при укладанні договору позики, що підтверджується відповідною довідкою, яка додається до позовної заяви. Відповідач в порушення умов договору позики взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 25249,50 грн, з яких: 5000,00 грн – заборгованість за позикою; 20249,50 грн – заборгованість по процентам та комісії за користування позикою.
Ухвалою судді від 11 листопада 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника та про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а. с. 8-9.)
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином за адресою реєстрації її місця проживання згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1991011 від 10.11.2025: АДРЕСА_2 (а. с. 58) Згідно із відмітками поштового відділення поштові відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання на 29.12.2025 та 29.01.2026 не отримані адресатом, наявні відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 63).
18.12.2025 від представника відповідачки – адвокатта Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позов, з якого убачається, що сторона відповідача заперечує щодо задоволення заявлених позивачем вимог, оскільки, на думку представника відповідачки, позовна заява подана з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною. Представник відповідачки вказує, що, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту перерахування кредитних коштів та факту отримання цих коштів саме відповідачкою, а поданий позивачем в якості доказу лист ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» №7103 від 01.09.2025 про успішне перерахування коштів, не може бути належним доказом, оскільки не є документом первинного бухгалтерського обліку та в ньому відсутні будь-які дані, за якими можна ідентифікувати особу отримувача кредитних коштів. На переконання представника відповідачки, поданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики №7103 від 11.04.2018,який також не є первинним документом, не є належним доказом існування боргу, оскільки містить лише суму заборгованості (незмінну), проте не містить відомостей щодо розрахунку заборгованості за період часу з укладення договору позики, та не дає можливості перевірити, чи дійсно передавалися кошти позичальнику. На думку представника відповідачки, відсотки за користування кредитними коштами мали бути нараховані кредитором виключно у період дії строку договору позики – 30 днів. Враховуючи, що докази пролонгації договору позивачем не надані, подальше нарахування відсотків після спливу вказаного строку, не відповідає умовам договору та є незаконним. Представник відповідачки також вказала, що оскільки в договорі позики не зазначено та позивачем не подано доказів наявності та переліку додаткових супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надавалися відповідачці та за які нараховувалася комісія, то положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за комісією відсутні. Сторона відповідача також заперечує проти стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, вважаючи такий розмір витрат завищеним, неспівмірним та таким, що не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг. У зв`язку з наведеним, представник відповідачки просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (а. с. 71-78).

18.12.2025 від представника відповідачки – адвоката Зачепіло З.Я. надійшло письмове клопотання, у якому остання просила суд розглянути справу за відсутності сторони відповідача (а. с. 83 зворот-84)
22.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Рудзея Ю.В. надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача вказав, що договір позики №7103 від 11.04.2018 підписаний відповідачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Порядок укладення такого договору передбачає необхідність здійснення певної послідовності дій, направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, а нездійснення чи незавершення дії унеможливлює укладення договору. Що стосується перерахування відповідачці кредитних коштів, то кредитодавець не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на їх ім`я банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів здійснюється посередниками на підставі відповідних договорів за допомогою платіжних систем посередників. На підтвердження перерахування кредитних коштів позичальникам та зарахування платежів за кредитними договорами посередники надають кредитодавцю довідки з платіжних систем. Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (дані платника, отримувача за іменем, дату, суму, номер транзакції) і у сукупності з договором і розрахунком є належним доказом отримання коштів. Стороною відповідача до відзиву на позов не долучено жодного документу, який би доводив, що номер банківської карти належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Крім того, відповідно до п. 2.1 договору, строк дії договору позики, укладеного між сторонами, - до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Умовами договору також встановлено проценти за користування позикою, комісійну винагороду та підвищену комісійну винагороду. У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0 % в день від суми позики за кожний день прострочення. Із умов договору вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування більших відсотків за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватися позикою. Крім того,представник позивача вказав, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, та відповідають критеріям реальності наданих адвокатських послуг У зв`язку з викладеним, представник позивача просив задовольнити заявлені позивачем вимоги у повному обсязі.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Судом установлено, що 11 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №7103 (а. с. 10-16).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.1.1, 1.1.5 вказаного договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою відповідно до умов договору, в національній грошовій одиниці України – гривні, в сумі 5000,00 грн та строком до 10 травня 2018 року.

Плата за користування позикою у вигляді процентів складає 0,01 % в день від поточного залишку позики та комісії – 1,5 % в день від початкового розміру позики згідно з пунктом 1.1.1 договору. Нарахування процентів за договором та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.п.1.1.2., 1.1.2.1., 1.1.2.2.,1.1.4.,1.1.5. договору).
Позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в пункті 1.1 договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника) (п.1.2. договору).
Строк дії договору – до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Датою укладання договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника (Розділ 2 договору).
За п. 3.4.1. договору позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в п. 1.1.5 договору повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та додатками до нього.
Пунктом 3.1.3 договору встановлено, що у разі порушення строку повернення позики, встановленого п.1.1.5 договору позикодавець має право нараховувати позичальникові підвищену комісійну винагороду за користування позикою за кожен день прострочення відповідно до п. 5.3. договору.
Також п. 3.1.4. договору передбачено, що у разі порушення строку повернення позики, встановленого п. 1.1.5 договору позикодавець має право нараховувати позичальнику неустойку у вигляді пені за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до п. 5.4. договору 
Згідно з п. 5.3. розділу 5 договору «Відповідальність сторін» у випадку прострочення термін платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі – 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення.
Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 82186335. У пункті 9 договору позики зазначені реквізити сторін, а саме прізвище, ім`я, по батькові позичальника, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації.
Згідно Графіку платежів до договору позики №7103 від 11 квітня 2018 року сума позики 5000,00 грн, проценти за користування позикою 14,50 грн, комісійна винагорода за користування позикою 2175,00 грн, термін платежу 10.05.2018, заборгованість за договором позики всього 7189,50 грн (а. с. 17).
На підтвердження позовних вимог, позивачем також надано паспорт споживчого позики що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору позики, який підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором, шляхом введення електронного підпису одноразовим ідентифікатором – 82186335 (а. с. 21-25). 
Відповідно до п. 3 паспорту позики основні умови кредитування наведено наступне: тип кредиту – позика, сума кредиту – 5000,00 грн, строк кредитування до 10.05.2018, мета отримання кредиту – на споживчі потреби, спосіб та строк надання кредиту – перерахування на верифіковану банківську картку позичальника в строк не більше 3 днів з моменту укладення договору позики.
Пунктом 4 паспорту позики визначена орієнтовна загальна вартість кредиту – 7189,50 грн, з яких: 5000,00 грн – сума позики, 14,50 грн – проценти за користування позикою, 2175,00 грн – комісійна винагорода за користування позикою.
11 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до договору позики №7103 від 11 квітня 2018 року, згідно якої сторони узгодили внести зміни до вказаного договору, а саме: сума позики 5000,00 грн (надалі за текстом іменується – «сума позики» в усіх відмінках) (п.1.1. угоди); строк повернення позики – (термін платежу) – 09 червня 2108 року (п.1.2. угоди) позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені договором, не пізніше 09 червня 2018 року (п.1.3. угоди). Крім того, сторони погодили скасувати Графік платежів до договору позики №7103 від 11.04.2018 та викласти його в наступній редакції з урахуванням змін та вимог, що викладені в п.1. цієї угоди. Додаткова угода підписана відповідачкою одноразовим ідентифікатором, шляхом введення електронного підпису одноразовим ідентифікатором - 29264996(а. с. 18-19)
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України(далі – ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
11 квітня 2018 року на підставі договору про надання послуг з переказу грошових коштів №04/08-17 ПК від 04.08.2017, укладеного ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» та ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», на вказаний позичальником ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_2 було успішно перераховано грошові кошти в сумі 5000,00 грн, платник коштів: ТОВ «ФК «ТЕЛЕКСІ», отримувач – ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією, наданою ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» (а. с. 38).
Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 09.01.2026, наданої на запит суду, на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в банку емітовано карту № НОМЕР_3 . З виписки по рахунку № НОМЕР_3 за період з 10.04.2018 по 12.04.2018 убачається зарахування переказу у сумі 5000,00 грн (а. с. 122, 123).
Суд відхиляє посилання сторони відповідача на відсутність доказів фактичного надання коштів позики, оскільки вказана вище платіжна картка співпадає з реквізитами, визначеними відповідачкою під час укладення договору. При цьому відповідачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував ненадходження кредитних коштів на її рахунок або використання зазначеної платіжної картки іншою особою, що відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України свідчить про невиконання нею обов`язку доказування своїх заперечень, у зв`язку з чим.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У ст. 612 ЦК України визначено. Що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З розрахунку заборгованості за договором позики №7103 від 11.04.2018 за період з 11 квітня 2018 року по 06 жовтня 2018 року убачається, що заборгованість відповідачки перед позивачем складає 25249,50 грн, з яких: 5000,00 грн – сума простроченої позики; 74,50 грн – сума прострочених відсотків; 20175,00 грн – сума прострочених комісій (а. с. 26-32).
Водночас суд зазначає, що за змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Цей висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.
Як вже зазначалося судом, при укладенні договору позики №7103 від 11.04.2018, сторони погодили, що плата за користування позикою у вигляді процентів складає 0,01 % в день від поточного залишку позики та комісії – 1,5 % в день від початкового розміру позики згідно з пунктом 1.1.1 договору. Нарахування процентів за договором та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики (термін платежу) – 10 травня 2018 року. (п.п.1.1.2., 1.1.2.1., 1.1.2.2.,1.1.4.,1.1.5. договору). У подальшому, Додатковою угодою № 1 до договору позики від 11 травня 2018 року відбулася пролонгація позики та сторони узгодили строк повернення позики – 09 червня 2018 року. Доказів пролонгації строку позики після 09.06.2018 позивачем не надано.
При укладенні договору позики сторони також погодили, що несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього договору (п. 5.1. договору).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою ОСОБА_1 неналежним чином виконувалися зобов`язання за договором позики, при цьому, остання добровільно погодилася на умови договору позики, у тому числі, щодо нарахування і сплати відсотків та комісії, шляхом його підписання. Також відповідачка своїм підписом засвідчила, що укладаючи договір, вона усвідомлює та підтверджує, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими (п.8.8. договору).
Згідно із ч. 1-2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1. ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 касаційний суд дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплат врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».
Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що при укладенні договору позики сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. Отже, договором позики було передбачено комісію як плату, яка встановлюється за неправомірне користування чужими грошовими коштами після настання строку погашення.
Як вже зазначалося вище, сторони в кредитному договорі узгодили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
З розрахунку заборгованості убачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України за правилами визначеними у п.5.3. договору позики, який міститься у розділі «Відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом, тобто була визначена комісія як плата за користування позикою після настання строку погашення позики.
Отже, у позивача наявні всі правові підстави для стягнення комісійної винагороди як в межах строку його дії, так і після спливу строку кредитування (відповідно до ст. 625 ЦК України).
Однак, суд не погоджується з нарахуванням відсотків, передбачених п. 1.1.2.1 договору, в розмірі 0,01 % в день від поточного залишку позики після спливу строку кредитування, оскільки згідно із п. 4.3. договору проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику до строку повернення позики, зазначеному п.п. 1.1.5. договору включно.
Отже, з урахуванням часткової сплати відповідачкою заборгованості за відсотками та комісійної винагороди, з останньої підлягають стягненню відсотки за користування позикою за період з 11.04.2018 по 09.06.2018 (з урахуванням пролонгації договору) в сумі 14,50 грн, комісійна винагорода за період з 11.04.2018 по 09.06.2018 в сумі 2175,00 грн (75,00 грн х 60 днів) та підвищена комісійна винагорода за період з 10.06.2018 по 06.10.2018 в сумі 18000,00 грн (150 грн х 120 днів).
З огляду на те, що відповідачка не виконала умов договору позики та не повернула вчасно позику, нараховані відсотки та комісію, суд дійшов висновку про те, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №7103 від 11.04.2018 у розмірі 25189,50 грн, з яких: 5000,00 грн – заборгованість за позикою; 20189,50 грн – заборгованість за відсотками та комісії за користування позикою, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2423,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2414 від 05.11.2025, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2417,00 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним витрат на професійну правову допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та адвокатом Рудзеєм Юрієм Володимировичем (а. с. 40-41); акт №7103 від 01.09.2025 наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025, що містить перелік робіт та їх обсяг (а. с. 33), довіреність від 09.07.2025 (а. с. 39), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №001139 (а. с. 47).
Як вбачається з Акту наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025, укладеного між адвокатом Рудзеєм Ю.В. та ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», сторони підтверджують, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу по справі за позовом ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 . Сума наданих послуг відповідно Акту складає 5000,00 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи подані стороною відповідача заперечення щодо завищеного розміру витрат на професійну правову допомогу, приймаючи до уваги порядок подачі позивачем доказів, невелику складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи, ціною позову, незначним обсягом юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реальним часом, необхідним для виконання таких послуг, наданим адвокатом, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте заявлені витрати в розмірі 5000,00 грн є явно неспівмірними, і є доцільним стягнути з відповідачки на користь позивача 3000,00 грн, зменшивши заявлену суму до стягнення.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись статтями 516, 517, 536, 549, 629, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, статтями 13, 43, 82, 89, 128, 130, 131, 133, 141, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики №7103 від 11.04.2018 у розмірі 25189,50 грн, з яких: 5000,00 грн – заборгованість за позикою; 20189,50 грн – заборгованість за відсотками та комісії за користування позикою 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» судовий збір у розмірі 2417,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
В іншій частині позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено і підписано 29.01.2026.

Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» (адреса: вул. В`ячеслава Липинського, 10/1, м. Київ, 01054, код ЄДРПОУ 41229318).
Відповідач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 )

Суддя А. О. Бойко