ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9316/24  Номер провадження 22-ц/814/990/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Суддя-доповідач: Дряниця Ю.В.,
судді: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 липня 2025 року 
у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У доводах заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава померла мати заявниці ОСОБА_2 . 
Факт родинних відносин між спадкоємицею та спадкодавицею підтверджується доданими до заяви копіями свідоцтва про народження заявниці, Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо заявниці та її матері, свідоцтва про розірвання шлюбу та свідоцтва про шлюб заявниці.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з 1/6 частки будинку по АДРЕСА_1 та квартири по АДРЕСА_2 . Заявниця вважає, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, а тому звернулась до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після спливу визначеного законом строку. У поданій заяві зазначила, що спадщину прийняла фактично, так як постійно проживала зі спадкодавицею на час відкриття спадщини.
Постановою нотаріуса від 28.10.2024 заявниці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з підстав того, що згідно довідки, виданої КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 23 липня 2024 за вих. №1884 ОСОБА_2 , на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з померлою на день відкриття спадщини інших осіб зареєстровано не було. За таких обставин, та враховуючи, що спадкоємиця не подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено. 
Заявниця вказує, що до дня смерті матері постійно проживала разом з нею у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , оскільки мати потребувала догляду та допомоги.
ОСОБА_2 була особою з інвалідністю ІІ групи з 80% втрати професійної працездатності, що підтверджується копією довідки, виданої МСЕК від 25.05.2006. Через травму нижньої кінцівки та серцево-судинні захворювання останні роки ОСОБА_2 складно було пересуватись. 
Заявниця є донькою померлої та спадкоємцем за законом першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України. ОСОБА_2 заповіту не залишила. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні. Спадкодавиця не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Син спадкодавці ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Дружини та дітей ОСОБА_3 не мав.
Для реалізації права на спадщину заявниці необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Заявниця просила суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтаві.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтаві.
З рішенням районного суду не погодилась заінтересована особа – Полтавська міська ради. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.
У доводах апеляційної скарги зазначено, що районний суд залишив поза увагою факти встановлені державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Ярощук В. А. в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2024 р. № 2289/02-31, а саме, що згідно довідки виданої КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради від 23.07.2024 р. за вих. № 1884 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з померлою на момент її смерті за вищевказаною адресою інших осіб зареєстровано не було. Відповідно, ОСОБА_1 , як особа, яка не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , внаслідок чого вважається такою, що вказану спадщину не прийняла.
Апелянт вважає, що не є належними та допустимими доказами постійного проживання зі спадкодавцем надані заявником копії документів про придбання побутової техніки та довіреність, якою ОСОБА_2 , уповноважила ОСОБА_1 на вчинення дій щодо державної реєстрації згідно з законодавством права власності на частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Разом з цим, апелянт вважає, що наявними у справі документами підтверджується, що заявниця зареєстрована та постійно проживає разом з чоловіком ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 .
Представником заявниці надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін. 
Вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд оцінив докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава померла мати заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 10.06.2020 Київським районним у м. Полтаві відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.8)
Факт родинних відносин між спадкоємицею ОСОБА_1 та спадкодавицею ОСОБА_2 підтверджується доданими до заяви копіями свідоцтва про народження заявниці (а. с.9), Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо заявниці та її матері, свідоцтва про розірвання шлюбу та свідоцтва про шлюб заявниці (а.с.10, 11, 12).
Місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 06 червня 2008 року по 09 червня 2020 року.
Дані обставини підтверджуються довідкою від 23 липня 2024 року №1884, виданою Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради (а.с. 28).
За станом здоров`я ОСОБА_2 потребувала догляду та допомоги, оскільки їй було встановлено другу групу інвалідності з 80% втрати працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності серія МСЕ-ВІ №001856 (а.с. 14).
У суді першої інстанції факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.
Задовольняючи заяву, районний суд дійшов висновку, що заявницею належним та допустимими доказами доведено факт постійного проживання з спадкодавицею.
Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Позивачка, пред`являючи позов, вказувала, що не була зареєстрована разом зі спадкодавцем у квартирі АДРЕСА_4 , проте до дня її смерті проживала разом з нею.
У доводах апеляційної скарги Полтавська міська рада наголошувала, що саме відсутність реєстрації місця проживання заявниці зі спадкодавцем доводить факт того, що вона не проживала з матір`ю на день її смерті. 
Проте, зазначені доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані спадкоємцем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18; від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, провадження №61-2387св22; від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23, провадження № 61-10383св24.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, викладено правову позицію, згідно якої частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 204/1052/20, вказано, що «під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавицею на час її смерті ОСОБА_1 з наданням відповідних доказів вказувала, що мати за станом здоров`я потребувала догляду та сторонньої допомоги.
Також судом першої інстанції у справі було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили факт постійного проживання заявниці разом зі спадкодавицею на час її смерті.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
З огляду на викладене, районний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 на час смерті матері проживала разом із нею, що підтверджується у своїй сукупності та взаємозв`язку належними і допустимими доказами.
Вказані обставини апелянтом не спростовано і доказів того, що заявниця фактично мешкала за іншою адресою, окремо від спадкодавиці, суду не надано. 
Доводи про те, що на час смерті спадкодавця заявниця була зареєстрована за іншою адресою не спростовують висновки суду, оскільки положення частини третьої статті 1268 ЦК України не ставить місце фактичного проживання спадкоємця в залежність від місця її реєстрації, а тому реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою, відмінною від місця відкриття спадщини, не свідчить про необґрунтованість заяви.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Із огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Полтавської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 липня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя-доповідач Ю.В. Дряниця 

Судді Л.І. Пилипчук 

О.В. Чумак