ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 січня 2026 року м. Житомир справа № 640/3484/20
категорія 108010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної Служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 13.02.2021 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 179344 від 27.01.2020 про застосування адміністративно-господарського штрафу, винесену заступником начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки С.А. Зелінським.
Аргументуючи позовні вимоги до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач 1), Державної служби України з безпеки (далі - відповідач 2) представник Чуприни Миколи Миколайовича зазначає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки акт № 178882 від 20.12.2019, як підстава для прийняття оскаржуваної постанови не складався, його копія на місці не вручалася. У той час, оформлено акт № 035766 від 20.12.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про який не зазначено у оскаржуваній постанові. Крім того звертає увагу суду, що в акті № 035766 від 20.12.2019 зазначено про фактичну масу вантажу у 47 т при допустимій вазі 40 т, а тому перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм становило понад 10%, але не більше 20%, як на тому наголошує контролюючий орган. Разом з тим, вказує про недотримання процедури розгляду справи про застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій, що у свою чергу свідчить про порушення Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва (суддя Катющенко В.П.) від 19.02.2020 відкрите провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
06.03.2020 до суду від представника Державної Служби України з безпеки на транспортів надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Вказує, що при проведенні перевірки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 встановлено порушення, зокрема щодо допущення перевищень встановлених законодавством габаритно-вагових норм, а саме 37,27 %, згідно з абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому оскаржувана постанова є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.
Відповідно до частини третьої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX (в редакції Закону № 3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами справа № 640/3484/20 передана на розгляд та вирішення Житомирському окружному адміністративному суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Житомирського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 цю справу передано для розгляду судді Єфіменко О.В.
Згідно з ухвалою суду від 14.03.2025 прийнято до провадження дану адміністративну справу.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання представника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про заміну неналежного відповідача відмовлено.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.
20.12.2019 о 01 год 12 хв. на автомобільній дорозі М-05 "Київ-Одеса" на 210 км + 450 м проведено перевірку транспортного засобу марки RENAULT MAGNOM 440 НОМЕР_1 та причіпу WILCOX TM 1000 НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . Вказаним транспортним засобом здійснювалося внутрішнє перевезення вантажу під керуванням водія ОСОБА_2 . 
Під час перевірки виявлено порушення, зокрема перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%.
За результатами рейдової перевірки уповноваженими особами контролюючого органу складено наступні документи:
- акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 035766 від 20.12.2019;
- акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 178882 від 20.12.2019;
- талон про зважування вантажу від 20.12.2019;
- розрахунок плати за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 1067 від 20.12.2019 до акта № 035766 від 20.12.2019;
- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 043505 від 20.12.2019. 
Зі складеними актами ознайомлено водія, про що свідчить його підпис та пояснення.
Як пояснив представник Державної Служби України з безпеки на транспорті виклик на розгляд акта № 178882 від 20.12.2019 направлявся позивачу 15.01.2020 рекомендованим листом з повідомленням. 
Відомості про прийняття позивачем участі у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт матеріали справи не містять.
Відповідно до акта проведення перевірки перевізник ОСОБА_1 виконував вантажні перевезення з навантаження на одиночну вісь 15,10 т при нормативно допустимому - 11 т, а тому заступником начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 34 000 грн.
З винесеною постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 179344 від 27.01.2020 позивач не погоджується, вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 1 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).
Статтею 2 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Частиною 3 статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до ч.1. ст. 29 Закону № 3353-ХІІ до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.
За приписами ч.2 ст. 29 Закону № 3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), згідно з пунктами 2, 3, 4 якого державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі); державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 16 Порядку №1567 передбачена можливість під час рейдової перевірки здійснення габаритно-вагового контролю.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок № 879).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
У розумінні Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (пп. 3 п. 2 Порядку № 879).
За змістом п. 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі - Правила дорожнього руху) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
У ході судового розгляду спірних правовідносин встановлено, що перевірка здійснена 20.12.2019 та під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який використовується позивачем, виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, про що складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, зокрема: загальна маса 47 т, при нормативно допустимому 40 т (перевищення параметрів від нормативу 17,50 %); навантаження на одиночну вісь 15,10 т, при нормативно допустимому 11 т (перевищення параметрів від нормативу 37,27 %); навантаження на строєну вісь 24,10 т, при нормативно допустимому 22 т (перевищення параметрів від нормативу 9,55 %). Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули, з урахуванням норм пункту постанови Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007.
Відповідно до ст. 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила № 1306, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Проаналізувавши зазначені вище норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу з перевищенням навантаження на вісі заборонено.
Вантажем, який перевозився водієм позивача, є насіння соняшника (відповідно до товарно-транспортної накладної), тобто вантаж є подільним, адже може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.
Головною метою такої заборони є збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.
Відтак, чинним законодавством на час вчинення перевірки позивача була встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.
Законом України № 54-ІХ від 11.09.2019, який набув чинності 25.09.2019, внесені зміни до Закону № 2344-ІІІ, зокрема, частину першу статті 60 цього Закону доповнено новими абзацами, зокрема:
- абзац 16 - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 4 абзацу другого Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, допускається перевищення вагових параметрів на визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2% (враховуючи сипучість вантажу). Тобто, передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого, який під час транспортування здатний зсуватися. Встановлено, що у даному випадку перевищення навантаження становило більше 2%. 
Слід зауважити, що відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Перевізник, зважаючи на особливості і характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі. На позивача, як перевізника покладено обов`язок (додатковий тягар) при прийнятті для перевезення товару розміщувати його таким чином, щоб при його транспортуванні (в русі) за умови ймовірного зміщення/переміщення предмету перевезення в будь-якому випадку не порушувалися нормативи навантаження на кожну вісь окремо.
В протилежному випадку відповідальність лежить саме на перевізнику, в якого завжди є вибір: або отримувати (завантажувати) для транспортування товар (сипучий/рухомий) майже до граничних величин дозволених/ допустимих нормативів з можливим ризиком порушення положень пункту 22.5 Правил № 1306 або утриматися від навантаження транспортного засобу до граничних величин дозволених/допустимих нормативів, надаючи достатній запас вільної ваги для уникнення перевищення ваги на осі при ймовірному зміщенні предмету перевезення в русі.
Як свідчать матеріали справи, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Renault Magnum 440, номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом марки WILСОХ ТМ1000 ( НОМЕР_4 ) було встановлено, що навантаження на одиночну вісь становить 15,10 т при нормативно допустимому - 11 т, на строєну-24,10 т при нормативно допустимому - 22 т та повна маса 47,00 т при нормативно допустимому - 40 т.
Таким чином, є очевидним значне перевищення навантаження на одиночну вісь на 15,10 тони. Чинне законодавство допускає можливість відхилення від нормативно-вагових параметрів, але не більш як на 2%, що в тому числі, є деякою допустимою похибкою для можливих випадків незначного зміщення предмету перевезення. У даному випадку відхилення становить 37,27%, згідно з відомостями, які вказані у розрахунку № 1067 від 20.12.2019 великовагових та (або) великогабаритних засобів автомобільними дорогами загального користування.
Суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно визначено розмір штрафу за допущене позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт абзац 16 ч.1 ст.60 Закону № 2344-ІІІ.
Отже, враховуючи встановлений під час перевірки факт перевищення транспортним засобом позивача габаритно-вагових норм, суд не виявив порушень при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи та письмові пояснення учасників справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Матеріали перевірки про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складені за формою, встановленою додатком 3 до Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 № 422 "Деякі питання автомобільних перевезень пасажирів та вантажів". Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Факт зважування транспортного засобу підтверджується талоном зважування та складеним актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 035766 від 20.12.2019, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 20.12.2019.
У свою чергу, позивачем не було надано жодного доказу на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, зокрема загальної маси на 17,50%, навантаження на одиночну вісь 37,27% та навантаження на строєну 9,55%.
Акт проведення перевірки № 178882 від 20.12.2019, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 035766 від 20.12.2019, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 20.12.2019, розрахунок великовагових та (або) великогабаритних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 20.12.2019 містять зміст виявленого порушення, дозволяють ідентифікувати транспортний засіб, місце та час проведення перевірки та дозволяють в сукупності із дослідженими обставинами та наданими доказами перевірити правомірність підстав притягнення позивача до відповідальності за оспорюваною постановою.
Отже, враховуючи встановлений під час перевірки факт перевищення транспортним засобом позивача габаритно-вагових норм, суд порушень при прийнятті постанови відповідача про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу не встановив.
Крім того, твердження представника позивача про нескладення та невручення акту № 178882 від 20.12.2019 ураховуючи який прийнято спірну постанову, не обґрунтовані належним чином, так як з матеріалів справи видно, що такий документ містить письмові пояснення водія ОСОБА_2 , який погодився із перевищенням транспортним засобом нормативних вагових параметрів.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У ході судового розгляду спірних правовідносин доведено правомірність оскаржуваного рішення, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 КАС України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної Служби України з безпеки на транспортів про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 15 січня 2026 р.

15.01.26