ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 р.	Справа № 576/2719/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Мазур С.А., вул. Спаська, 32, м. Глухів, Глухівський, Сумська, 41400, повний текст складено 25.11.25 року по справі № 576/2719/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 2765,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Глухівського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:
- скасувати постанову № 2765 від 22.08.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. за порушення частини третьої статті 210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірна постанова винесена неуповноваженою на те особою, справу розглянуто без його участі і він не був належним чином повідомлений про час і місце її розгляду; позивач не є військовозобов`язаним з огляду на його засудження за тяжкий злочин. Згідно ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" в редакції 2016 року, на обліку не перебуває і не зобов`язаний повторно ставати на облік та проходити військово-лікарську комісію.
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи просить рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційнорї скарги зазначено, що спочатку особа повинна отримати повістку на уточнення облікових даних, з`явитись до ТЦК, пройти співбесіду, можливо надати документи (паспорт, диплом, медичні довідки, військовий квиток тощо). Лише після цього її можуть направити на військово-лікарську комісію, якщо є підстави. Зазначає, що направлення позивача є незаконним з порушенням процедури та його прав, оскільки позивача незаконно із застосуванням фізичного насильства доставлено до приміщення ТЦК та СП, при собі не мав свою медичну картку, яка є необхідним документом при проходженні ВЛК.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.
Враховуючи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема передбаченої ч. 5 ст. 286 КАС України, колегія суддів вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пепревіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що 14.08.2025 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи 1 відділу (м. Глухів) ІНФОРМАЦІЯ_1 м-р ОСОБА_2 у присутності позивача та двох свідків складений протокол про адміністративне правопорушення № 2765 про те, що громадянин ОСОБА_1 , згідно акту складеного 14.08.2025 відмовився від отримання направлення № 4605598 від 14.08.2025 та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Протокол складено у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 09-00 год 22.08.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Від пояснення та підписання протоколу, а також отримання його копії ОСОБА_1 відмовився у присутності вищевказаних свідків.
Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 від 22.08.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 17000 грн. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 присутній не був, постанову отримав поштою 11.10.2025.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт того, що позивач відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби і тим самим порушив обов`язок, визначений ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що підтверджено документально та не спростовано самим позивачем.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, який у подальшому продовжувався.
В Україні діє воєнний стан, спеціальний правовий режим, який регулюються Законом України "Про правовий режим воєнного стану".
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, а надалі, іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII.
Так, згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Частина дев`ята статті 1 Закону № 2232-XII визначає, що по відношенню до військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
На виконання вимог частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
В позовній заяві позивач вказує, що він не має статусу військовозобов`язаного, оскільки 13.03.1998 був засуджений Глухівським районним судом за ст. 101 ч. 3, ст. 206 ч. 3 КК України з покаранням до 8 років позбавлення волі, Шосткінським районним судом від 27.11.2001 за ст. 391 ст. 43 КК України з покаранням до 5 років 4 місяців позбавлення волі та 18.09.2007 року за ч. 3 ст.286 КК України з покаранням до 3 років позбавлення волі. Вказує, оскільки він вчинив ряд тяжких злочинів, його було виключено з військового обліку, а відповідно до ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не зобов`язано таку особу повторно ставити на військовий облік. Вказує, що хоча така норма на даний час не діє, однак він не втратив свій набутий статус виключеного з обліку.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що статтею 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" врегульовано питання взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
При цьому, закон розмежовує поняття "зняття з військового обліку" та "виключення з військового обліку".
Зняття з військового обліку - це тимчасове поняття та воно не означає звільнення від статусу військовозобов`язаного. Після зняття з військового обліку військовозобов`язаний продовжує виконувати обов`язки військового обліку (проходження ВЛК, оновлення військово-облікових даних, повідомлення ТЦК та СП про зміну місця проживання тощо) та повинен стати на військовий облік в іншому органі, до прикладу в ТЦК та СП іншої області або ж в консульстві України в іншій країні.
В свою чергу, виключення з військового обліку означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї не поширюються обов`язки з військового обліку. Зокрема, така особа після виключення з обліку не зобов`язана проходити ВЛК.
Так, відповідно до п. 6 ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягали громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Така підстава на виключення з військового обліку існувала до 18.05.2024.
Водночас, 18.05.2024 законної сили набрав Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який у значній мірі змінив правила військового обліку та підстави для зняття або виключення з військового обліку. В тому числі змінилися умови мобілізації для осіб, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Так, вказаним Законом №3633-ІХ внесені зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та частину 6 статті 37 цього Закону викладено в новій редакції, а саме зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Крім того, 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560).
Згідно з пунктом 4 розділу "Загальні питання" Порядку № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
- засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
З 18 травня 2024 року редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі, за вчинення тяжкого злочину.
Отже, підстава "які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину" виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.1999 №1рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Порядку №560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Отже, з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовослужбовців на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовослужбовців, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Колегія суддів зазначає, що у статті 23 Закону № 3543 визначений перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Проте виключені з військового обліку чоловіки, які були засуджені за тяжкий злочин, не підпадають під жодну із зазначених у статті категорій.
Згідно з ч. 2 ст.4 Закону України від 25.03.1992 за №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152-156-1, 258-258-6, ч.4 ст.286-1, ст.348 Кримінального кодексу України, а також засудженими службовими особами, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до ст.368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст. 39 Закону України від 25.03.1992 за №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
За приписами п.4 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Матеріали справи не містять доказів того, що станом на час розгляду справи позивач підлягає кваліфікації у якості особи, засудженої за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, скоєння якого у силу ч.2 ст.4 Закону України від 25.03.1992 за №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", ч.4 ст.39 Закону України від 25.03.1992 за №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", п.4 Порядку №560 виключає призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Водночас, у зв`язку з набранням чинності змін до ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (Закону № 3633-IX від 11.04.2024), внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №932 від 16.08.2024 ОСОБА_1 автоматично поставлено на облік, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки він не досягнув 60-річного віку, а отже повинен, згідно з чинним законодавством, перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних. Крім того, пунктом 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 3633-IX передбачено, що особи які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Обов`язком кожного громадянина України є захист Батьківщини.
Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Матеріалами справи підтверджено, що фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП є протокол про адміністративне правопорушення №2765 від 14.08.2025 в якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від отримання направлення № 4605598 на проходження військово-лікарської комісії.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною 3 статті 210 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення: вчинення такого порушення особою в особливий період.
Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (Глухів) 14.08.2025 сформоване направлення № 4605598, згідно з яким ОСОБА_1 направлений на медичне обстеження для визначення придатності до військової служби.
Згідно з актом відмови від проходження військово-лікарської комісії від 14.08.2025, складеним начальником відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_6 у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач відмовився від направлення № 4605598 та проходження військово-лікарської комісії.
Отже, факт того, що позивач відмовлявся проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби і тим самим порушив обов`язок, визначений частиною третьою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", є підтвердженим документально та не спростовувався самим позивачем.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 2765 від 14.08.2025 встановлено, що під час його складення позивачу повідомлено про час та місце розгляду його справи на 22.08.2025 та йому були роз`яснені його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Однак позивач відмовився від підпису у протоколі, що засвідчено підписами двох свідків, до протоколу додано направлення ВЛК №14.08.2025, копія паспорта ОСОБА_1 , відеозапис.
На дослідженому судом апеляційної інстанції відеозапису підтверджено роз`яснення ОСОБА_1 прав як особі, що притягається до адміністративної відповідальності, повідомлення його про час та місце розгляду його справи, а також факт відмови від отримання направлення № 4605598 для проходження військово-лікарської комісії.
Таким чином, позивач, будучи своєчасно обізнаним про день розгляду справи, особисто на розгляд справи не з`явився, свого представника не направив, клопотання про відкладення розгляду справи та доказів проходження військово-лікарської комісії не надав. 
Щодо посилань позивача на нібито незаконне затримання під час його доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП), колегія суддів зазначає, що чинним законодавством, зокрема статтею 262 КУпАП та статтею 27 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено чіткі випадки та процедури здійснення адміністративного затримання та доставлення громадян до ТЦК та СП органами Національної поліції для виконання правил військового обліку. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту його неправомірного затримання. Зокрема, у матеріалах справи відсутні відомості про звернення позивача до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення з боку працівників поліції або ТЦК, як і відсутні будь-які акти реагування компетентних органів на подібні факти.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що докази порушення відповідачем процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень посадової особи та у спосіб, встановлений законом, і підстави для її скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2025 по справі № 576/2719/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено 28.01.2026 року