ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року 
м. Харків
справа № 635/14442/24
провадження № 22-ц/818/815/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2025 року у складі судді Пілюгіної О.М.,- 

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , як батьком який самостійно виховує та утримує дітей.
В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з 01 липня 2006 року по 21 квітня 2024 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 та має з відповідачкою двоє спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З початком збройної агресії рф проти України, у період березня-квітня 2022 року, ОСОБА_2 виїхала з місця проживання на Західну Україну і більше не поверталась. Фактичне її місцезнаходження позивачу невідоме. Діти з народження постійно проживають з ним та знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Службою у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 09 травня 2024 року проведено обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що житло складається на 1, 2 поверсі 2-х поверхового будинку, складається з 3-х кімнат, сумісного санвузлу, кухні-студії, прихожої; умови проживання добрі; підключені всі комунікації, зроблений сучасний ремонт, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка; для виховання та розвитку дітей створено умови: старший син займає окрему кімнату, в якій є необхідні меблі, техніка; молодший син проживає з батьком в кімнаті. За цією адресою зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_6 (батько), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_7 (бабуся); стосунки в родині теплі. При спілкуванні зі старшим сином він розповів, що спілкується з матір`ю лише по телефону, вона не приїздила до них і вже більше року вони не бачились, з іншою дитиною матір взагалі не спілкується. ОСОБА_4 навчається в 8-Д класі Комунального закладу «Харківський ліцей № 162 Харківської міської ради». За час навчання ОСОБА_4 у ліцеї, батько постійно бере участь у вихований сина, активно спілкується з вчителями та працівниками закладу. Мати ОСОБА_2 майже не контактувала з класним керівником. Визначення місця проживання дітей з батьком, який самостійного виховує дітей та утримує їх, необхідно позивачу задля можливості набути право на соціальну допомогу, змінювати місце навчання, реєстрації дітей, мати можливість виїхати з країни для проведення лікування, оздоровлення, оскільки неповнолітній ОСОБА_5 має захворювання, що потребують особливого лікування, тощо. Добровільно сторони не можуть досягнути домовленості щодо визаначення місця провживання дітей з батьком. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з дісним позовом.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Рішення мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи йому виповнилося 14 років суд не може визначети його місце проживання з одним із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Враховуючи викладене, положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому відмовляє в задоволенні вимог про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 . При цьому судом втановлено, що після розірвання шлюбу сторін у справі у квітні 2023 року їх син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком. На підставі наданих позивачем доказів, висновку органу опіки та піклування та виходячи з інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання дитини разом з батьком. При вирішенні спору, суд також врахував, що позивачем не надано доказів про те, що мати взагалі відсутня у житті дитини та наявні реальні перешкоди для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо її виховання, при цьому мати не визнана недієздатною, не відбуває покарання у виді позбавлення волі, тому відсутні підстави вказувати, що батько самостійно виховує та утримує сина.
Не погодившись з рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд в оскаржуваному рішенні не відповів на істотні аспекти доводів позивача стосовно необхідності визначення місця проживання страшого сина з ним та визначання його як особи що самостійно виховує дітей. Відмовляючи у позовних вимогах стосовно того,що позивач є особою, який самостійно виховує та утримує дітей, суд не здійснив аналізу доводів позивача стосовно мети з якою йому необхідно встановити наведені обставини. А саме- уникнення постійної потрібністі отримувати дозвіл відповідачки для вирішення нагальних потреб власних дітей. Встановлено, що малолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 є взагалі хворою дитиною,тому необхідність його лікування в т.ч пов`язана з виїздом за кордон не виключається у будь-який момент. Неповнолітній ОСОБА_9 також приймає участь у закордонних змаганнях, виїзд рна які також потребує дозволу матері. Відповідачка наведеними питаннями займатись відмовляється. Таким чином,отримання позивачем статусу батька який самостійно виховує та утримує дітей має наслідком певні покращення для умов їх життя про що зазначалося у позовній заяві (додаткові соціальні виплати,можливість невідкладного та вільного пересування, тощо).
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, поснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає. 
Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 вересня 2018 року Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 36 від 17 вересня 2018 року, та батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 , виданого 05 лютого 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 85 від 05 лютого 2010 року.
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 01 липня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, за актовим записом № 977.
Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05 липня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
За даними витягу № 2024/007770265 від 02 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
За даними витягу № 2024/004655524 від 08 травня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
За даними витягу № 2024/004655540 від 08 травня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акту від 09 травня 2024 року обстеження умов проживання проведеного Службою у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 , житло розміщене на 1, 2 поверсі 2-х поверхового будинку, складається з 3-х кімнат: сумісного санвузлу, кухні-студії, прихожої. Умови проживання добрі. Підключені всі комунікації, зроблений сучасний ремонт, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дітей створено умови: старший син займає окрему кімнату, в якій є необхідні меблі, техніка. Молодший син проживає з батьком в кімнаті. За цією адресою постійно проживають і зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (бабуся). Стосунки в родині теплі. При спілкуванні зі старшим сином він розповів, що спілкується з матір`ю лише по телефону, вона не приїздила до них і вже більше року вони не бачились, з іншою дитиною матір відмовляється спілкуватися. Батько забезпечує дітей необхідним, займається їх здоров`ям та розвитком.
Згідно довідки № 501/01-29/24 від 15 травня 2024 року, виданої КЗ «Харківський ліцей № 162 Харківської міської ради», ОСОБА_4 дійсно навчається у 8-Д класі Комунального Закладу «Харківський ліцей № 162 Харківської міської ради». За час навчання ОСОБА_4 у ліцеї, батько постійно бере участь у вихований сина, активно спілкується з вчителями та працівниками закладу. Мати - ОСОБА_2 майже не контактувала з класним керівником. Батько - ОСОБА_1 постійно підтримує зв`язок зі школою, відвідує батьківські онлайн-збори, приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться його успіхами, підтримує зв`язок у телефонному режимі з класним керівником. Зі слів дитини ОСОБА_4 , він проживає виключно з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа № 320/0/535-24 від 20 травня 2024 року КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради, первинна медична допомога дітям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , надається, в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради на підставі укладеної декларації з лікарем-педіатром ОСОБА_11 . Згідно первинної медичної документації ф. № 112/о «Історія розвитку дитини», ОСОБА_12 на диспансерному обліку не перебуває, але потребує динамічного спостереження лікаря-педіатра. Профілактичні щеплення проведені згідно календаря щеплень. Останній раз хлопчик відвідував лікаря-педіатра КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради разом з батьком 16 квітня 2024 року. Згідно первинної медичної документації ф. № 112/о «Історія розвитку дитини», ОСОБА_13 перебуває па диспансерному обліку у лікаря-невролога дитячого, потребує динамічного спостереження лікаря-педіатра, лікаря-стоматолога дитячого. Профілактичні щеплення проведені згідно календаря щеплень. Останній раз хлопчик відвідував лікаря-педіатра підприємства разом з батьком 13 травня 2024 року. За інформацією наданою лікарем-педіатром ОСОБА_11 , догляд за дитиною здійснює батько хлопчика, рекомендації медичних працівників щодо медичних оглядів проведення профілактичних щеплень та лікування виконує в повному обсязі.
Згідно інформації № 01-32/57 від 14 травня 2024 року КЗ «Пісочинська початкова школа «Надія» Пісочинської селищної ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зарахований до КЗ «Пісочинська початкова школа «Надія» Пісочинської селищної ради» (Наказ № 45-д від 31 серпня 2023 року). Зі слів вихователя ОСОБА_14 в цей проміжок часу дитиною опікувався виключно батько ОСОБА_1 . В період відвідування дитиною закладу, батько постійно приймає участь у її розвитку та вихованні: приймає активну участь під час освітнього процесу дитини, активно спілкується педагогами та працівниками закладу, постійно відвідує батьківські збори. За весь період перебування дитини в садочку його мати ОСОБА_2 не з`являлась в дитячому садку жодного разу та не спілкувалася з педагогами та працівниками закладу. Жодних питань стосовно здоров`я, поведінки, виховання та навчання дитини в дитячому садку від матері не поступало. За весь проміжок часу, впродовж якого дитина відвідувала дитячий садок, ОСОБА_5 проживає виключно з батьком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
За даними виписки № 1385 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 5 років, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за період лікування в стаціонарі з 01 квітня 2024 року по 12 квітня 2024 року встановлено діагноз: G98. Мінімальна мозкова дисфункція. Синдром гіперактивності з дефіцитом уваги. Загальний недорозвиток мовлення 2 рівня. Отримував лікування. В динаміці стан покращився, покращилась увага, працездатність, виписаний в задовільному стані, епідоточення вільне. Повторний курс лікування в умовах неврологічного стаціонару через 2-3 місяці.
Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 станом на 10.03.2025 є особою, стосовно якої відсутні відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості.
Суду надано висновок № 02-31/1263 від 14 квітня 2025 року органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , за даними якого 23.09.2024 ОСОБА_2 зверталась до Служби у справах дітей з заявою щодо визначення порядку спілкування з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якій зазначила: «Спілкування з дітьми має відбуватися на території фактичного проживання матері або на її розсуд; зобов`язати батька повідомляти матір про термін від`їзду та місце перебування дітей за межі м. Харкова шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) та не пізніше ніж за 10 днів перед від`їздом; проживання дітей на території бойових дій в Харківському районі взагалі її обурює, тому вона не хоче щоб діти жили в Харківському районі, так як вони не користуються укриттям та постійно в стресі». В ході розгляду справи, аналізу письмових документів, усних пояснень батьків та дитини ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради вирішив: «Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_2 про вирішення спору щодо визначення порядку її спілкування з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за місцем фактичного проживання матері за адресою: АДРЕСА_2 ; місце спілкування ОСОБА_2 з дітьми визначити за місцем проживання дітей та за попередньою домовленістю з батьком дітей щодо часу та порядку спілкування. Згідно з протоколом бесіди з питань спору щодо місця проживання дитини від 07.03.2025, батьки не проживають однією сім`єю більше двох років, останній раз ОСОБА_2 бачилася з синами приблизно два роки назад. Зі слів ОСОБА_9 він бажає проживати разом з батьком, з матір`ю він не спілкується, самостійно бажання не виявляє. За останні пів оку мати телефонувала ОСОБА_9 лише два рази. Батько є особою-підприємцем, працює за допомогою телефону, тому завжди знаходиться поруч з дітьми. Умови проживання дітей з батьком - задовільні. ОСОБА_1 забезпечує всім необхідним. При розгляді заяви ОСОБА_2 у період з вересня по листопад 2024 року обстежити її умови проживання було неможливо, працівники служби у справах дітей Хмельницької міської ради відвідали адресу, вказану як місце фактичного проживання громадянки, по АДРЕСА_2 , але двері ніхто не відчинив, поспілкуватися з мешканцями будинку не вдалося. Обстежити житлово-побутові умови та з`ясувати чи безпечне перебування дітей за вищевказаною адресою неможливо. Директор Хмельницького міського центру соціальних служб також повідомила що фахівцем із соціальної роботи ІІ кваліфікаційної категорії спільно з представником служби у справах дітей 20.09.2024 було здійснено відвідування сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 . В помешкання потрапити не вдалося, двері ніхто не відчинив, було залишено повідомлення з проханням зателефонувати, проте ніхто не відреагував. Місце знаходження ОСОБА_2 наразі невідомо. 11.03.2025 відбулось засідання Комісії з питань захисту прав дитини Пісочинської селищної ради щодо вказаного спору, на засідання з`явився позивач, та його старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач на засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомляла, була завчасно повідомлена про дату, час, місце засідання комісії належним чином. ОСОБА_6 повідомив, що жодного разу після прийняття виконавчим комітетом рішення, ОСОБА_2 до дітей не приїжджала, за пів року телефонувала старшому сину два рази, про молодшого сина ОСОБА_15 навіть не згадувала, не цікавилася, не телефонувала. Також повідомив, що ОСОБА_2 за власним бажанням самоусунулася від спілкування з дітьми, не забезпечує їх та не займається їх вихованням. На додаток до цього, ОСОБА_2 навіть не цікавиться де навчається ОСОБА_15 , останнє відоме місце навчання дитини для неї - садочок у м. Харкові в Новобаварському районі. ОСОБА_4 підтримав слова батька, підтвердив, що мати телефонувала йому лише два рази за останні півроку. Перший раз ОСОБА_2 телефонувала на день народження ОСОБА_9 (в січні) та надіслала поштою цукерки, в якості подарунка. В лютому ОСОБА_9 самостійно зв`язався з матір`ю щодо дозволу на перетин кордону для поїздки на змагання до Польщі. Другий раз ОСОБА_2 зателефонувала ОСОБА_9 коли він вже був на змаганнях та поцікавилась його справами. 08.04.2025 відбулось друге засідання Комісії з питань захисту прав дитини Пісочинської селищної ради щодо вказаного спору, на засідання з`явився позивач, та його старший син ОСОБА_4 ; відповідач на засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, була завчасно повідомлена про дату, час, місце засідання комісії належним чином (рекомендованим листом, електронною поштою та смс-повідомленням у вайбері). Також ОСОБА_2 не зверталася до ССД Пісочинської селищної ради для надання пояснень або щодо вирішення вказаного спору. ОСОБА_1 підтримав вимоги, повідомив членам комісії, що за цей місяць нічого не змінилося. ОСОБА_2 до дітей не телефонувала та не писала, місцезнаходження її не відоме. Також ОСОБА_1 повідомив, що мав розмову з класним керівником свого старшого сина щодо рівня зацікавленості матері у навчанні ОСОБА_9 . У ході розмови класний керівник зазначила, що іноді інформує матір про успішність дитини, зокрема надсилає їй оцінки. ОСОБА_12 підтримав та підтвердив слова батька, та висловив бажання проживати з батьком. Таким чином, місце проживання дітей необхідно визначити разом з батьком. Вже тривалий час діти проживають разом з батьком, який забезпечує їх усім необхідним, піклується про медичне обслуговування та освітній процес. Мати проживає окремо та не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Батько є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід та самостійно забезпечує дітей. В силу приписів національного законодавства України, а також міжнародних конвенційних норм у сфері захисту прав дітей - першочергову увагу у вирішенні питань щодо визначення місця проживання дитини необхідно приділяти якнайкращим інтересам дитини. В даному випадку, саме батько піклується про дітей. Керуючись положеннями ст. 161 Сімейного кодексу України, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, Закону України «Про охорону дитинства», діючи в найкращих інтересах дітей, враховуючи думку дітей, орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради дійшов до висновку про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з частиною першою статті 161 ЦК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.
Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. 
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів апеляціного суду погоджується з висновоком суду про відстуність підства для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , якому станом на час звернення позивача до суду ( 18.12.2024) випвнилось 14 років. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15, від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст.ст.14, 15 СК України сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
Таким чином за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних обставин, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
При встановленні самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо неалежного виконання обов`язків з виховання дитини.
У поданому позові позивач зазначає, що діти проживають разом із ним, знаходяться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні, тобто фактично при задоволенні даної вимоги буде зроблено висновок, що мати дітей - ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання, що не є предметом даної цивільної справи.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Надані суду письмові докази свідчать про проживання дітей разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт свідомого ухилення матері від участі у вихованні дітей. 
Визначення місця проживання дитини з батьком не є перешкодою для спілкування з матір`ю та участі її у вихованні сина, оскільки остання не позбавлена батьківських прав щодо синів, кірм цього наказом Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей з 05 липня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Доказів пред`явлення зазначеного наказу до примусового викоанння та невиконання його з боку відповідачки суду не надано. 
Таким чином суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволені вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Підстави для перерозподлілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - заишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        О. Ю. Тичкова

Судді          О.В. Маміна 

В.Б. Яцина