Номер провадження: 22-ц/813/6729/25 
Справа № 521/8676/25
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєва Дмитра Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Тополевої Ю.В. 01 липня 2025 року у м. Одеса, -
встановила:

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєва Д.А., в якій просив: визнати дії державного виконавця, вчинені в рамках виконавчого провадження ВП №75237603, протиправними; скасувати вимогу старшого державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєва Д.А. в рамках виконавчого провадження ВП №75237603 за №81887 від 23 травня 2025 року.
Скарга обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував судовий спір щодо визначення способу та порядку участі батька у вихованні дітей. Постановою Верховного Суду у складі касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року було визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні дітей у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном організовувати спілкування малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку два рази на тиждень протягом однієї години за погодженням між батьками часу такого спілкування за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти. Доповнено резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суд від 21 березня 2024 року абзацом шостим такого змісту: «Порядок виконання визначеного у пункті 1 абзацу п`ятого резолютивної частини цієї постанови способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей відстрочити на час перебування дітей за кордоном у період воєнного стану в Україні».
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначала, що на період запровадження правового режиму військового стану та активних бойових дій на території України, з метою захисту та збереження здоров`я та життя своїх дітей, на підставі програми про захист громадян України, заявник разом із дітьми мешкає в Канаді. 23 травня 2025 року на електронну поштову скриньку боржника ОСОБА_1 надійшла вимога старшого державного виконавця Камнєва Д.А., за вих. № 81887, якою він призначив зустрічі з дітьми о 18:00 год. в суботу за Київським часом та о 18:00 год. в неділю за Київським часом. Таким чином, на думку заявника, старший державний виконавець втрутився в дискреційні повноваження суду, самостійно визначивши порядок та спосіб його виконання. Вказана обставина, на думку ОСОБА_1 , свідчить про істотне та систематичне нехтування закону державним виконавцем, що має наслідком порушення прав та інтересів, як самої ОСОБА_1 , так і її неповнолітніх дітей.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 липня 2025 року скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, на думку апелянта, у даному випадку державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, повинен був довести, що він мав повноваження в частині втручання у дискреційні повноваження суду, а також що ним були враховані імперативні складові для таких зустрічей — згода обох батьків та врахування часу, та що це не порушуватиме розпорядок дня дітей та процесу здобуття освіти. Однак, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув.
Сторони про розгляд справи на 09 грудня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився Старший державний виконавець Хаджибейського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєв Д.А. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представник ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у вихованні, спілкуванні із дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі батька у вихованні дітей шляхом перебування дітей із батьком три рази кожного тижня із погодженням безпосередніх днів між батьками з 15:00 до 20:00 год.: в перші три місяці із початку фактичного виконання рішення суду - в присутності матері, в подальшому - без присутності матері із обов`язком батька на повернення дітей до місця постійного проживання із матір`ю.
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2024 року було частково задоволено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , та заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2022 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у вихованні, спілкуванні із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі батька у вихованні дітей: 1) шляхом перебування дітей із батьком два рази кожного тижня за погодженням безпосередніх днів між батьками з 15:00 до 19:00 год.: в перші три місяці із початку фактичного виконання рішення суду - в присутності матері, в подальшому - без присутності матері із обов`язком батька на повернення дітей до місця постійного проживання із матір`ю; 2) на період військового стану в Україні та перебування дітей поза межами України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в режимі відеозв`язку два рази на тиждень за погодженням між батьками безпосередніх днів з 18:00 до 19:00 год., відповідно до часового поясу, в якому перебувають діти (а. с. 7-19).
Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2024 року змінено, викладено пункт 2 абзацу п`ятого її резолютивної частини в такій редакції: зобов`язати ОСОБА_1 у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном організовувати спілкування малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку два рази на тиждень протягом однієї години за погодженням між батьками часу такого спілкування за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти. Доповнено резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суд від 21 березня 2024 року абзацом шостим такого змісту: «Порядок виконання визначеного у пункті 1 абзацу п`ятого резолютивної частини цієї постанови способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей відстрочити на час перебування дітей за кордоном у період воєнного стану в Україні» (а. с. 21-36).
12 червня 2024 року старшим державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєвим Д.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси № 509/7128/21 від 31 травня 2024 року про: зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у вихованні, спілкуванні із дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Визначити спосіб участі батька у вихованні дітей: 1) шляхом перебування дітей із батьком два рази кожного тижня із погодженням безпосередніх днів між батьками з 15:00 до 19:00 год.: в перші три місяці із початку фактичного виконання рішення суду - в присутності матері, в подальшому - без присутності матері із обов`язком батька на повернення дітей до місця постійного проживання із матір`ю. 2) на період військового стану в Україні та перебування дітей поза межами України у зв`язку з військовою агресією російської федерації в режимі відеозв`язку два рази на тиждень за погодженням між батьками безпосередніх днів з 18:00 до 19:00 год., відповідно до часового поясу, в якому перебувають діти (а. с. 46). Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі письмової заяви стягувача ОСОБА_2 від 06 червня 2024 року.
В зв`язку із зміною Верховним судом постанови Одеського апеляційного суду від 21 березня 2024 року, 17 квітня 2025 року старшим державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєвим Д.А. винесено постанову, якою змінено (доповнено) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном організовувати спілкування малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку два рази на тиждень протягом однієї години за погодженням між батьками часу такого спілкування за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти. Доповнено резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суд від 21 березня 2024 року абзацом шостим такого змісту: «Порядок виконання визначеного у пункті 1 абзацу п`ятого резолютивної частини цієї постанови способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей відстрочити на час перебування дітей за кордоном у період воєнного стану в Україні» (а. с. 66-67).
07 травня 2025 року старшим державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєвим Д.А. на адресу ОСОБА_1 видано вимогу про визначення часу та (або) місце побачення стягувача з дитиною та повідомлення зручного часу для проведення виконавчих дій (а. с. 56-57).
15 травня 2025 року за вих. № 072-05/ЦС на адресу державного виконавця Камнєва Д.А. від представника ОСОБА_1 надійшла заява про виконання вимоги, яка містить відомості про зручний для дітей час спілкування із батьком, враховуючи зайнятість дітей в освітньому процесі, а саме – вівторок, четвер, п`ятниця з 18:00 год. до 19:00 год. (а. с. 64-65).
23 травня 2025 року старшим державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Камнєвим Д.А. на адресу ОСОБА_1 видано вимогу про призначення зустрічей з дітьми о 18:00 год. в суботу за Київським часом та о 18:00 год. в неділю за Київським часом, що становить 09 годину ранку за часовим поясом Канади (а. с. 5-6).
Положеннями ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
За правилами ч. 1 та 2 цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Згідно п. 8 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
Специфіка діяльності виконавця під час виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, у тому числі шляхом спілкування за допомогою відеозв`язку, полягає насамперед у тому, що виконавець може на власний розсуд визначати час та місце побачення з дитиною лише у тому випадку, якщо такі умови не визначив суд у рішенні, яке виконується виконавцем. У разі, якщо час та місце побачень з дитиною визначені рішенням суду, яке виконується, виконання такого судового рішення має здійснюватися в порядку, визначеному рішенням. Протилежне свідчитиме про несвоєчасне і неповне вчинення виконавчих дій виконавцем під час виконання рішення суду.
Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/11909/21 (провадження № 61-2624св22).
Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що боржником ОСОБА_1 та її представником під час розгляду скарги не доведено, та не обґрунтовано належним чином, в чому саме вимога державного виконавця від 23 травня 2025 року порушує права та законні інтереси боржника або малолітніх дітей сторін.
Доказів наявності у дітей сторін вільного часу для спілкування з батьком виключно у вівторок, четвер та п`ятницю з 18:00 до 19:00 год. за часом Канади, в той час, як в Україні цей час становить з 03:00 до 04:00 год., матеріали справи не містять.
У той же час, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 не містить доказів на спростувань доводів державного виконавця про призначення побачень батька з дітьми о 18:00 год. в суботу за Київським часом та о 18:00 год. в неділю за Київським часом, що становить 09 год. ранку за часовим поясом Канади
Так, скаржником не надано жодного належного та допустимого доказу зайнятості дітей у процесі здобуття освіти та інших позашкільних заходів у вказаний вище період часу, що унеможливлювало би спілкування дітей із батьком у зручний та можливий час як для стягувача, так і для його дітей, визначений державним виконавцем.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, враховуючи вимоги виконавчого документу щодо зобов`язання матері організовувати спілкування малолітніх дітей з їх батьком у режимі відеозв`язку два рази на тиждень протягом однієї години за погодженням між батьками часу такого спілкування за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти, відсутність в матеріалах справи доказів неможливості організації такого спілкування боржником у зручний та можливий час як для дітей, так і для батька, враховуючи найвищі інтереси дітей, які мають право на спілкування із батьком задля збереження сімейних зв`язків та власної ідентичності, - дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець при вчиненні дій, які оскаржуються боржником, діяв законно, об`єктивно, справедливо, з дотриманням прав і законних інтересів всіх учасників виконавчого провадження та в межах повноважень, наданих Законом України «Про виконавче провадження».
Необґрунтованими при цьому доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що у даному випадку державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, повинен був довести, що він мав повноваження в частині втручання у дискреційні повноваження суду, а також що ним були враховані імперативні складові для таких зустрічей — згода обох батьків та врахування часу, та що це не порушуватиме розпорядок дня дітей та процесу здобуття освіти.
Так, надаючи оцінку правилам п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, колегія суддів враховує, що у разі виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, у тому числі засобами відеозв`язку, законодавець у ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачив спеціальне правило про те, що виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час побачення/спілкування, визначених рішенням суду, а у разі, якщо вони судовим рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час побачення/спілкування, визначених державним виконавцем.
Застосування правил ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час побачення/спілкування, визначених рішенням, не суперечитиме правилами пункту 1 частини другої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом. 
У п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом, у тому числі виконавець має дотримуватись вимог ч. 1 та 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» про забезпечення побачень/спілкування стягувача з дитиною у час, визначений рішенням суду.
Та обставина, що у рішенні суду не зазначений конкретний день та час побачення, шляхом спілкування, стягувача з дітьми, не може бути перешкодою у реалізації стягувачем своїх батьківських прав, за захистом яких він і звертався до суду, оскільки виконавчий лист, що виконується виконавцем, виданий саме на виконання рішення суду та має єдину мету - забезпечення виконання судового рішення, ухваленого про захист прав та інтересів стягувача. Формальне виконання виконавчого документа без урахування дійсного змісту рішення суду, на виконання якого виданий виконавчий лист, у такій категорії справ, враховуючи застереження, яке міститься у ч. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», є порушенням права стягувача на захист своїх прав.
На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 липня 2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 01 липня 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 18 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе