РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 559/4086/24
Провадження № 22-ц/4815/58/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів:Хилевича С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання Хлуд І.П.

учасники справи: 
позивач :  ОСОБА_1  
відповідач: Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімія Парк»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича  на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 липня 2025 року, ухвалене в складі судді Кондратюка В.В., дата складання повного тексту рішення 21.07.2025 року, у справі № 559/4086/24

в с т а н о в и в :
У жовтні 2024 року  ОСОБА_1  звернувся з позовом до Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімія Парк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 09.01.2024 о 20:23 год. в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області по вул. Залізнична, 74, А/Д О-180404 «Дубно-Тараканів-Великі Загорці» рухаючись на власному автомобілі Volkswagen Tiguan водій ОСОБА_1  у зв`язку із неналежним станом проїзної частини під час ожеледиці та відсутності попереджувальних знаків здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz ATEGO.
За фактом настання вказаної події працівники поліції склали схему місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Позивач вважав, що унаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідачів, які полягали у відсутності відповідних дорожніх знаків, не забезпеченні належного технічного стану дорожнього покриття, його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Просив суд стягнути солідарно з відповідачів: Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімія Парк» на його користь завдану в результаті ДТП майнову шкоду у розмірі 1 016 528 грн 72 коп. та понесені ним судові витрати.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 липня 2025 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімія Парк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено що 09.01.2024 дорожньо-транспортна пригода сталася саме через незадовільне утримання дороги О-180404 «Дубно-Тараканів-Великі Загорці» відповідачами.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку, що акт обстеження від 09.01.2024 року не може вважатися допустимим доказом з огляду на відсутність у ньому підпису посадової особи яка його складала, оскільки наявність підпису осіб які здійснили обстеження не належить до предмета доказування у цій справі. Правильність його складання має оцінюватися судом при розгляді постанови про накладення адміністративного стягнення за ст. 140 КУпАП. Зазначає, що відсутність складених адміністративних матеріалів щодо працівників ТОВ «Хімія парк» за статтею 140 КУпАП не є реабілітуючою обставиною та не спростовує доводи позивача про неналежне виконання товариством умов договору ві 27.05.2021.
Покликається на преюдиційність фактів встановлених постановою Рівненського апеляційного суду від 17 травня 2024 року у справів №559/164/24, які не підлягають доказуванню. Вважає, що саме цим рішенням встановлено причинно-наслідковий зв`язок між неналежним утриманням дороги та настанням ДТП. При цьому матеріали справи не містять жодного доказу на спростування відсутності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі вказують, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просять залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
15 січня 2026 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із участю адвоката в інших судових засіданнях.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні."
Враховуючи, що поважність причин неявки позивача та його представника судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення не відповідає.
Установлено, що 09.01.2024 о 20:23 год. в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області по вул. Залізнична, 74, А/Д О-180404 «Дубно-Тараканів-Великі Загорці» відбулася дорожньо-транспортна пригода.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №381845 від 09.01.2024, складеного інспектором УПП у рівненській області лейтенантом поліції Пермікіним І.В., водій ОСОБА_1 цього дня о 20 год. 23 хв. вул. Залізнична, 74, в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області, а/д О-180404 «Дубно - Тараканів - Великі Загорці», керуючи транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати транспортним засобом, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не відреагував на її зміну, в результаті чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з транспортним засобом «Meredes-Benz ATЕGO», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Також поліцейськими складена схема ДТП від 09.01.2024, що є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 381845 від 09.01.2024 та Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 09.01.2025.
Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року у справі №559/164/24 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 17 травня 2024 року вищевказана постанова скасована, закрите провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Згідно із висновком Звіту №015.24 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який складений 31.01.2024, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Volkswagen Tiguan» реєстраційний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження, виходячи з наданих замовником вихідних даних, складає (з ПДВ на запасні частини та матеріали 160 393,79 грн): 1 016 528,72 грн (один мільйон шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 72 коп.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст.1192 ЦК України).
У частині першій статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
Пункт 11 Постанови КМ України від 30 березня 1994 р. №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» визначає, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.
Згідно п.11 Правил власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначати їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями; зобов`язані виявляти аварійно-небезпечні ділянки дорожніх об`єктів та здійснювати заходи для усунення причин і умов, що призводять до скоєння ДТП; зобов`язані відшкодовувати в установленому законом порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталися внаслідок незадовільного утримання автодоріг.
Контроль за дотриманням Єдиних правил дорожньо-експлуатаційними організаціями та користувачами дорожніх об`єктів здійснюється власниками дорожніх об`єктів або уповноваженими ними органами (п.10).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме на власників або уповноважених ними дорожньо-експлуатаційні організації (у разі передання дороги на баланс таким організаціям) покладений обов`язок постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, та відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №904/5489/18).
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 127/18036/15-ц (провадження № 61-44376сво18), згідно якої, у силу закону у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.
Аналогічні за змістом приписи містяться й пункті 2.12 «г» Правил дорожнього руху, які обумовлюють, що власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху.
Відповідно до пункту 5 розділу І «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі Правила) власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 487/9345/19 (провадження № 61-12611св22)).
У частинах п`ятій, шостій статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вирішуючи спір, що виник в межах цивільних правовідносин, слід зважати, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди (див. постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц, від 04 листопада 2020 року у справі № 686/6022/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 09 лютого 2022 року у справі № 161/7881/20).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду від 12 січня 2023 року в справі № 939/1406/20 (провадження № 61-7214св22) та від 14 вересня 2022 року в справі № 369/2122/20 (провадження № 61-20548св21)).
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (див. постанову Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19)).
Убачається, що відрізок автомобільної дороги О-180404 "Дубно-Тараканів-В.Загорці" загальною протяжністю 4,9 км., на якій сталося ДТП знаходиться на балансі Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації.
Зважаючи на наведене, саме Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації зобов`язаний був вчиняти всі необхідні дії задля забезпечення безпеки дорожнього руху автомобільними дорогами, які знаходяться на його балансі, у тому числі здійснювати контроль за виконанням підрядником покладених на нього обов`язків - своєчасно та належним чином.
Невиконання чи неналежне виконання підрядником умов договору не звільняє замовника від відповідальності перед третіми особами, які не є стороною договору підряду.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 лютого 2021 року у справі № 468/477/18, від 21 травня 2021 року у справі № 753/10817/16-ц, від 28 червня 2023 року у справі № 487/9345/19.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі № 487/9345/19 (провадження № 61-12611св22)).
Відповідно до копії схеми місця ДТП, яка сталася 09.01.2024 о 20 год. 23 хв. на А/Д О-180404 «Дубно-Тараканів-Великі Загорці» 1 км + 400 м (вул. Залізнична, 74, с.Тараканів, Дубенський район), зіткнення автомобілів відбулося на смузі руху автомобіля Mercedes-Benz ATEGO, д.н.з. НОМЕР_2 , яка була зустрічною для автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_3 . Освітлення місця ДТП: сутінки; стан покриття проїзної частини: ожеледиця; є наявні недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП. Згідно переліку видимих пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, обидва автомобілі зазнали деформації передньої частини ТЗ. Схема підписана водіями: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до п.3 розділу 2 Наказу МВС України №1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейські на місці ДТП склали Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 09.01.2024, у якому встановили, що о 20 год. 23 хв. на а/д 0-180404 «Дубно - Тараканів - Великі Загорці» 1 км. + 400м., де забезпечення безпечного експлуатаційного стану дороги покладене на ТОВ «Хімія Парк», покриття проїзної частини є засніжене, наявний сніго-льодовий накат; на момент обстеження дорожні роботи не проводилися; не вдалось встановити; коли здійснювалися останні заходи щодо прибирання проїжджої частини, проїзна частина не оброблена, дорожнє покриття слизьке у вигляді льоду. Обстежена ділянка автодороги визнана такою, що не відповідає вимогам норм та стандартів у сфері забезпечення дорожнього руху та яка не забезпечує безпечний перешкодний рух транспортних засобів /постанова Рівненського апеляційного суду від 17 травня 2024 року у справі №559/164/24/.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 17 травня 2024 року у справі №559/164/24 встановлено, що на ділянці дороги, де відбулася ДТП, були відсутні позначення 7.12 "Ожеледиця", а тому водій ОСОБА_1 не був об`єктивно спроможний виявити у темну пору доби наявність ожеледиці, яка при мінімальній швидкості автомобіля є небезпечною. Також ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення у зв`язку з неналежним станом покриття проїзної частини під час ожеледиці та відсутність попереджувальних знаків, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вказана постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу, в частині щодо обставин, які мали місце (настання ДТП), та факту заподіяння майнової шкоди. 
Разом з тим, згідно відповіді ВОНС в Дубенському районі ДПП УПП в Рівненській області від 16.12.2024 на заяву ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП повідомлено, що в ході ознайомлення з матеріалами в діях посадово-відповідальної особи, яка 09.01.2024 відповідала за належне експлуатаційне утримання вищезазначеної ділянки автодороги, вбачається вчинення адміністративного правопорушення за ст. 140 КУпАП. Також вказано, що буде вирішено питання про притягнення відповідальної посадової особи, інженера з організації, експлуатації та ремонту ТОВ «Хімія Парк» ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, оскiльки на даний час дана особа знаходиться у відрядженні за межами території Рівненської області.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що внаслідок винної бездіяльності відповідача, яка виявилась у неналежному утриманні та експлуатації автомобільної дороги під час ожеледиці; відсутності заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху, відновлення безпечних умов для руху, а також своєчасного виявлення перешкод дорожньому руху та забезпечення їх усунення, а у разі неможливості - позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, була спричинена матеріальна шкода позивачу.
Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано та не надано доказів на спростування наявності на дорожньому покритті ожеледиці та позначення 7.12 "Ожеледиця".
Між заподіянням матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, та бездіяльністю відповідача, як балансоутримувача автодороги, наявний безпосередній причинно-наслідковий зв`язок, а також наявна вина в діях відповідача.
Крім того, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, підтверджений наданими позивачем доказами, а відсутність вини у заподіянні шкоди належними та допустимими доказами відповідачем не спростована. У зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі
Разом з тим не підлягає до задоволення позовна вимога про солідарне відшкодування шкоди ТОВ «Хімія Парк», оскільки Верховний Суд у своїх висновках неодноразово вказував, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникає часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне (від лат. solidus - цілий, увесь) зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Тлумачення положень статті 541 ЦК України свідчить, що вона поширюється як на договірні, так і недоговірні (зокрема, кондикційні) зобов`язання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року в справі № 161/10117/21 (провадження № 61-3239св22)).
По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18)).
Таким чином, покладення на ТОВ «Хімія Парк» солідарної цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду суперечить наведеним нормам матеріального права.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо розподілу судових витрат
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина шоста статті 139 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, понесені судові витрати позивачем підлягають покладенню на відповідача: судовий збір у розмірі 25 (10 165,29 грн + 15 247,94 грн) за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції та витрати у розмірі 4000,00 грн сплачені за проведення експертизи.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича  задовольнити.
Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 липня 2025 року скасувати. 
Позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімія Парк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1  заподіяну матеріальну шкоду в сумі 1 016 528 (один мільйон шістнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 72 коп. 
У позовних вимогах до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімія парк" відмовити. 
Стягнути з Департаменту з питань будівництва та архітектури Рівненської обласної державної адміністрації на користь  ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4000,00 грн сплачені за проведення експертизи та судовий збір у розмірі 25 413,23 грн понесений у зв`язку з розглядом справи судом першої та апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 січня 2026 року.

Головуючий :  Гордійчук С.О.

Судді :  Хилевич С.В. 
Шимків С.С.