ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/7305/25 пров. № А/857/26302/25 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої судді	Хобор Р. Б.,	
суддів:	Бруновської Н. В.,	
 	Шавеля Р. М.,	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові питання про ухвалення додаткової постанови у справі № 380/73005/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року, що ухвалила суддя Лунь З.І., у місті Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про:
- визнання протиправними дії відповідача щодо не виплати позивачу з 01.03.2025 пенсії з урахуванням нарахованої індексації пенсії, проведеної згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році” (далі - Постанова № 209) та обмеження пенсії максимальним розміром;
- зобов’язання відповідача виплатити позивачу з 01.03.2025 пенсію з урахуванням нарахованої індексації пенсії, проведеної згідно з Постановою № 209 та без обмеження пенсії максимальним розміром.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу з 01.03.2025 пенсії, обмеженої максимальним розміром.
Зобов’язано відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01.03.2025 з урахуванням індексації, передбаченої Постановою № 209, без обмеження максимальним розміром. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями статті 46 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” № 4059-ІХ від 19.11.2024 (далі Закон № 4059-ІХ) та Постанови № 1 запроваджено тимчасове (на 2025 рік) застосування до призначених (перерахованих) пенсій (пенсійних виплат) певної категорії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” № 2262-XII від 09.04.1992 (далі Закон № 2262-XII), коефіцієнтів зменшення пенсії. Тобто вказаними положеннями законодавства фактично встановлено інше (додаткове) регулювання відносин, відмінне від того, яке встановлено Законом № 2262-XII, що у свою чергу суперечить приписам статті 11 Закону № 2262-XII, який є спеціальним у законодавчому регулюванні відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, та який має застосовуватись у спірних правовідносинах.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення наступним чином: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації, установленої згідно з Постановою № 209 у фактичному розмірі 1500 грн., без застосування понижуючих коефіцієнтів, встановлених Постановою № 1 та без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, фактично, встановивши індексацію пенсії позивача в розмірі 1500 гривень, встановив загальний розмір пенсії позивача 26171,16 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, обмеживши максимальний розмір пенсії. 
Апелянт вважає, що фактичний спір у цій справі виник не з приводу невиплати індексації пенсії в розмірі 1500 гривень, а з приводу встановлення відповідачем обмежуючих коефіцієнтів та обмеження загального розміру нарахованої пенсії максимальним розміром.
Отже, на думку позивача суд першої інстанції не зовсім правильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної оцінки з урахуванням правовідносин, які склалися між сторонами.
02 лютого 2026 року Восьмий апеляційний адміністративний суд переглянув в апеляційному порядку рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року, дослідив обставини справи, правильність застосування судом першої інстанції законодавства, яке регулює спірні правовідносини, однак, не вказав результат розгляду апеляційної скарги позивача.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
З огляду на норми вищевказаної статті, апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення щодо апеляційної скарги позивача.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку, отримує пенсію, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ.
З 01.03.2025 позивачу проведено перерахунок (індексацію) пенсії, згідно із Постановою № 209, що призвело до обмеження виплати нарахованої пенсії.
Частиною 1 статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю.
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01.03.2025 пенсії, з урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році”, без обмеження її максимальним розміром.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2025, із урахуванням індексації, установленої згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році”, без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум.
Переглядаючи вказане рішення суду в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що, при проведенні індексації пенсії позивача, відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача та залишив оскаржене рішення без змін.
На переконання апеляційного суду, вказівка у резолютивній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року на зобов`язання відповідача виплатити пенсію позивачу без обмежень максимальним розміром викладена зрозуміло, та означає, що відповідач зобов`язаний виплатити пенсію позивачу без будь - яких обмежень максимальним розміром, не залежно від того, чи це обмеження внаслідок застосування понижуючих коефіцієнтів, чи внаслідок проведення індексації пенсії. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу позивача, на те, що вислів “без обмежень максимальним розміром” не потребує роз`яснення в резолютивній частині того, без яких саме обмежень, оскільки сам вислів однозначно вказує на відсутність будь-якого верхнього порогу (максимуму), який міг би обмежити розмір пенсії, що підлягає виплаті, і виключає можливість застосування будь-яких максимальних меж, незалежно від підстав їх встановлення. 
Крім того, юридична конструкція “без обмежень максимальним розміром” означає, що пенсія має бути нарахована та виплачена в повному обсязі, який випливає з відповідних розрахунків та індексації, без застосування верхньої межі, що штучно зменшує її розмір, а тому вичерпно визначає спосіб виконання судового рішення без необхідності конкретизації окремих нормативних актів або постанов. 
Також, застосування категорії “без обмежень максимальним розміром”" відповідає принципу правової визначеності, та не дозволяє суб`єктивно тлумачити чи вибірково виконувати судове рішення через посилання на різні максимальні розміри. 
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що в задоволенні апеляційної скарги позивача необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 252, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель