ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/14395/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №032650007253 від 16.09.2025 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення (08.09.2025), зарахувавши до спеціального стажу періоди роботи з 07.08.1986 по 25.02.1995 та з 27.02.1995 по 31.08.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з метою призначення пенсії по інвалідності на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 08.09.2025 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та необхідним пакетом документів.
За принципом екстериторіальності, вказану заяву розглянуто ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та прийнято рішення №032650007253 від 16.09.2025 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутність необхідного страхового стажу.
Водночас, відповідно до розрахунку стажу, що міститься в матеріалах пенсійної справи до спеціального педагогічного стажу не було враховано період роботи з 07.08.1986 по 25.02.1995 та з 27.02.1995 по 31.08.2025 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.1986 з невідомих причин.
Зауважує, що відповідно до розрахунку стажу, обрахованого по дату звільнення з роботи, страховий стаж позивача становить 40 років 11 місяці, спеціальний стаж, що дає право на вислугу років станом на 01.04.2025 складає 39 років 00 місяців 25 днів, а саме: з 07.08.1986 по 25.02.1995 – вихователь дитсадка та з 27.02.1995 по 31.08.2025 – вчитель школи. Відповідач не зарахував до спеціального стажу вказані періоди по записам трудової книжки, оскільки вони не сходяться з відомостями, зазначеними в уточнюючій довідці №27 від 1.08.2025, виданій Дубечненською сільською радою.
Позивач переконана, що основним документом, що підтверджує стаж роботи – є трудова книжка, а тому не зарахування таких періодів трудової діяльності враховуючи розбіжність лише у рокові прийому на роботу, не впливає на загальний стаж та не спростовує факт роботи. Ба більше, відповідачем таким рік було зараховано до загального стажу роботи, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-3).
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини п`ятої, сьомої статті 262 КАС України (арк. спр. 20).
Представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у відзиві на позову заяву від 10.12.2025 заперечила проти задоволення позовних вимог та зазначила, що для призначення пенсії за вислугу років після 11.10.2017 обов`язковими умовами є наявність спеціального стажу не менше 26 років 06 місяців та досягнення 55-ти річного віку. Позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ на момент звернення за призначенням пенсії у позивача відсутній спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років в установленому порядку (арк. спр. 27-28).
Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.
Суд, перевіривши доводи позивача у заяві по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 08.09.2025 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).
Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем, провадився за принципом «екстериторіальності» ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яким рішенням від 16.09.2025 №032650007253 відмовлено у її призначенні (арк. спр. 7).
Зазначене рішення мотивовано тим, що за наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, на теперішній час, загальний стаж позивача склав – 40 років 11 місяців, стаж роботи на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 – відсутній. До страхового стажу зараховані всі періоди роботи.
До уваги не взяті уточнюючи довідки від 31.08.2025 №27 та від 08.09.2025 №Т-202/01.15, оскільки періоди роботи перетинаються та мають розбіжність із записами в трудовій книжці. Довідки потребують перевірки відділом контрольно-перевірочної роботи. Після надходження акту перевірки можливо повернутися до прийняття відповідного рішення. Відтак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком (арк. спр. 7).
Уважаючи таке рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV) (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017) особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (Закон № 911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років та після цієї дати: зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року не менше 26 років 6 місяців.
Проте, 04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.
Отже, починаючи з 05.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом №911-VIII, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Оглядаючи копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , суд зазначає, що в період з 07.08.1986 по 25.02.1995 позивачка працювала на посаді вихователя дитячого садка (запис №1-2), з 21.02.1994 працювала на посаді вчителя початкових класів на період вагітності і народження дитини (запис №8) та з 27.02.1995 по 31.08.2025 – на посаді вчителя початкових класів та педагога-організатора, вчителя початкових класів з неповним тижневим навантаженням Залюттівської ЗОШ І-ІІ ступенів (гімназія села Залюття) (записи №3-7).
Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить чіткі записи про періоди працевлаштування позивача, з відповідними відтисками печаток установ, в яких працювала позивач; доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо цих періодів роботи відповідач суду не надав.
З довідки, виданої гімназією села Залюття від 31.08.2025 №27 видано, що ОСОБА_1 з 21.02.1994 прийнята на посаду вчителя початкових класів Заллютівської ЗОШ І-ІІ ступеня (арк. спр. 14).
Архівною довідкою, виданою Старовижівською селищною радою 01.09.2025 №Т-195/01.15 підтверджується, що ОСОБА_2 07.08.1986 зарахована вихователем дитячого садка, з якого була звільнена 19.09.1997 на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін (арк. спр. 15).
Відповідно до архівної довідки, виданої Старовижівською селищною радою 08.09.2025 №Т-202/01.15 ОСОБА_1 вихователю Мокренського дитячого садка дозволили приступити до роботи з 21.02.1994 і переведено її на посаду вчителя початкових класів Залюттівської НСШ на період вагітності і народження дитини ОСОБА_3 з 21.02.1994 (арк. спр. 16).
Згідно із Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (Перелік № 909), до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у дошкільних навчальних закладах, на таких посадах директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
Приписами частини другої статті 53 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII (Закон № 1556-VII) визначено, що педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.
У Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, посада вихователя відноситься до посад педагогічних працівників.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 у справі № 240/24/21 вказав, що обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Відповідно до Форми РС-право по пенсійний справі №032650007253, періоди роботи позивача з 07.08.1986 по 25.02.1995 та з 27.02.1995 по 31.08.2025 зараховано пенсійним органом до страхового стажу (арк. спр. 8).
На переконання суду, пенсійний орган при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на пенсію за вислугу років не врахував норми пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, а відтак періоди роботи позивача з 07.08.1986 по 25.02.1995 та з 27.02.1995 по 31.08.2025 працівником освіти, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 мають бути зараховані до спеціального стажу.
З урахуванням наведеного, суд уважає, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.09.2025 №032650007253 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з мотивів відсутності необхідного спеціального стажу та не зарахування до спеціального стажу періодів роботи з 07.08.1986 по 25.02.1995 та з 27.02.1995 по 31.08.2025.
Дана позиція узгоджується із постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2025 у справі № 140/1350/25.
Суд також враховує, що під час звернення до ГУ ПФУ у Волинській області, із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивачем було долучено необхідні документи.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відтак, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 , як працівник закладів освіти, має наявний станом на 11.10.2017 спеціальний стаж - більше 31 року та станом на момент звернення із заявою – понад 39 років.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Оскільки дотримання позивачем інших необхідних умов для призначення даного виду пенсії не є спірним у даній справі, то позовні вимог в частині зобов`язання пенсійний орган призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 08.09.2025.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не довів належними та допустимими доказами правомірність свого рішення від 16.09.2025 №032650007253 у зв`язку із чим, таке рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
З урахуванням вищевикладених мотивів та беручи до уваги висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позивних вимоги, шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.09.2025 №032650007253 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років з 08.09.2025 відповідно положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ із зарахуванням до спеціального стажу періодів роботи працівником освіти з 07.08.1986 по 25.02.1995 та з 27.02.1995 по 31.08.2025.
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що часткове задоволення позовних вимог зумовлене обрання судом ефективного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача протиправними діями/рішеннями відповідача.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн, сплачений квитанцією від 17.11.2025 №1.406365547.1 (арк. спр. 4).
Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, ідентифікаційний код юридичної особи 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 вересня 2025 року №032650007253 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ з 08 вересня 2025 року, зарахувавши до спеціального стажу періоди роботи працівником освіти з 07 серпня 1986 року по 25 лютого 1995 року та з 27 лютого 1995 року по 31 серпня 2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович