Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2026 р. № 520/28528/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області від 14.10.2025 №205250015374 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією 06.10.2025, зарахувавши до спеціального страхового стажу: період навчання з 19.09.1989 по 22.06.1993 у Українському заочному політехнічному інституті ім. Соколова, який з 16.09.1990 перейменовано в Харківський інженерно-педагогічний інститут; періоди роботи з 27.09.1992 по 01.06.1993 у Будинку дитячої та юнацької творчості м. Чугуєва та з 01.12.2010 по 30.08.2011 у Чугуївському районному Будинку юнацької творчості, періоди роботи з 11.10.2017 по 29.08.2025 у Чугуївській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Рєпіна.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона 06.10.2025 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 14.10.2025 відповідачем прийнято рішення по пенсійній справі №205250015374, яким відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 №1788-ХІІ, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017, а саме 26 років 06 місяців. У спірному рішенні Головне управління ПФУ України в Харківській області зазначено, що страховий стаж позивача 34 роки 10 місяці 21 днів, спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 23 роки 4 місяців 15 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди навчання з 1989 року по 1993 рік, оскільки згідно з архівною довідкою №0111-21-762 від 16.09.2025 Український заочний політехнічний інститут імені І.З. Соколова перейменовано 23.03.1990 року у Харківський інженерно-педагогічний інститут, а інформацію про періоди навчання на денній формі навчання заявницею не долучено. Крім того, до спеціального стажу роботи не враховано періоди роботи з 27.09.1992 по 01.06.1993; з 01.12.2010 по 30.08.2011; з 11.10.2017 по 29.08.2025. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначив, що рішенням про відмову у призначенні пенсії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.10.2025 №2305250015374 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугою років, як працівнику освіти, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за умови звільнення з роботи за спеціальністю. Тобто право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які звільнилися з роботи за спеціальністю, яка дає право на пенсію за вислугу років, за наявності станом на 11.10.2017 – 26 років 6 місяців спеціального стажу. На дату звернення за призначенням пенсії позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 55 років 8 місяців 8 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 , її страховий стаж становить 34 роки 10 місяців 21 день, а пільговий стаж за вислугу років становить 23 роки 4 місяці 15 днів. Відповідно до диплому НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у 1988 році вступила до Харківського інституту інженерів залізничного транспорту та в 1993 році закінчила Український заочний політехнічний інститут імені І.З.Соколова і рішенням екзаменаційної комісії від 18.06.1993 присвоєна кваліфікація інженер-викладач. Отже, період навчання у Харківському інституті залізничного транспорту не може бути зарахований до спеціального стажу працівника освіти, а тому зарахований лише до загального страхового стажу. Згідно архівної довідки № 0111-21-762 від 16.09.2025, ОСОБА_1 навчалась з 19.09.1989 по 22.06.1993 в Українському заочному політехнічному інституті імені І.З.Соколова, однак при зверненні до органів Пенсійного фонду надана копія архівної довідки, але відповідно до п. 2.23 Порядку 22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Тому період навчання в Українському заочному політехнічному інституті імені І.З.Соколова не зараховано до загального страхового стажу. Таким чином, головним управлінням зараховано до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 31.08.1989 у Харківському інституту інженерів залізничного транспорту, а період навчання з 19.09.1989 по 22.06.1993 в Українському заочному політехнічному інституті імені І.З.Соколова не зарахований ні до загального ні до спеціального стажу, оскільки архівна довідка про період навчання надана в копії. Згідно даних трудової книжки, у період роботи з 30.11.2010 по 30.08.2011 працювала методистом у Чугуївському районному будинку юнацької творчості. Однак, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 ”Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років”, посада методист відсутня. Оскільки посада методист не передбачає ведення викладацької діяльності, то період роботи на посаді методиста не може бути зарахований до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років. Таким чином у головного управління були підстави не враховувати надану архівну довідку № 0111-21-762 від 16.09.2025, а також період роботи з 30.11.2010 по 30.08.2011 до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років. З урахуванням вищевикладеного, головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області діяло відповідно до норм чинного пенсійного законодавства, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже рішення головного управління від 14.10.2024 № 205250015374 є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасування, а відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 06.10.2025 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
14 жовтня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення по пенсійній справі №205250015374, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017, а саме 26 років 06 місяців. 
У вищевказаному рішенні Головним управлінням ПФУ України в Харківській області зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 34 роки 10 місяці 21 днів, спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 23 роки 4 місяців 15 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди навчання з 1989 року по 1993 рік, оскільки згідно з архівною довідкою №0111-21-762 від 16.09.2025 Український заочний політехнічний інститут імені І.З. Соколова перейменовано 23.03.1990 року у Харківський інженерно-педагогічний інститут, а інформацію про періоди навчання на денній формі навчання заявницею не долучено. 
Крім того, відповідно до розрахунку форми РС-право до спеціального стажу роботи не враховано періоди роботи з 27.09.1992 по 01.06.1993; з 01.12.2010 по 30.08.2011; з 11.10.2017 року по 29.08.2025 року.
Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(Закон №1058- IV)).
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV наступного змісту: особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону №2148-VIII, передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон № 1788-ХІІ) застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно з частиною першою статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (набрав чинності 01.04.2015) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції наступного змісту: право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2016) внесено зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, у пункті «е» в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.
З прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
За таких обставин, за приписами пункту «е» частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, відновлено право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Зазначені положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратили чинність з 04.06.2019, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, які визнано неконституційними.
Таким чином, на день звернення позивача із заявою від 06.10.2025 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. 
Як встановлено судом, відповідачем не заперечується право позивача на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку. Водночас, з посиланням на п.2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV вважає, що у позивача недостатньо спеціального стажу, який станом на 11.10.2017 повинен становити 26 років 6 місяців, коли у позивача лише 23 роки 4 місяці 15 днів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У відповідності до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 19.10.1987, ОСОБА_1 :
- з 08.09.1987 прийнята учнем копіювальника до відділу головного конструктора з механізації та автоматизації Чугуївського заводу паливної апаратури;
- 01.11.1987 присвоєна професія копіювальника в цьому ж відділі;
- з 19.09.1989 зарахована студенткою ІІ-курсу денної форми навчання хіміко-технологічного факультету Український заочний політехнічний інститут ім. Соколова (наказ №394 від 19.09.1993);
- 16.09.1990 УЗПІ ім. Соколова перейменовано в Харківський інженерно-педагогічний інститут;
- 22.06.1993 відрахована у зв`язку із закінченням навчання (наказ №266 від 22.06.1993);
- 26.08.1993 призначена на посаду вчителя трудового навчання у НСШ №3 (після реорганізації 02.06.1997 Школа І-ІІІ ступенів №3 м. Чугуєва, де пропрацювала до 01.09.2001, а з 03.09.2001 до 30.11.2010 Школа І-ІІІ ступенів №1;
- з 30.11.2010 по 30.08.2011 працювала методистом (наказ №48-к від 30.12.2010) та керівником гуртків з тижневим навантаженням 9 годин (наказ №49-К від 30.11.2010) у Чугуївському районному будинку юнацької творчості;
- з 31.08.2011 по 30.08.2017 працювала на посаді керівника гуртків у Чугуївському районному будинку юнацької творчості;
- з 01.09.2017 по 29.08.2025 працювала у Чугуївській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Рєпіна на посаді вчителя трудового навчання.
Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди навчання з 1989 року по 1993 рік, оскільки згідно з архівною довідкою №0111-21-762 від 16.09.2025 Український заочний політехнічний інститут імені І.З. Соколова перейменовано 23.03.1990 року у Харківський інженерно-педагогічний інститут, а інформацію про періоди навчання на денній формі навчання заявницею не долучено.
Щодо незарахування до спеціального стажу періоду навчання з 1989 по 1993 суд зазначає наступне.
Згідно пункту «д» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
За роз`ясненням ПФУ щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу, опублікованими на офіційному сайті, до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, весь період навчання за денною (очною) формою навчання у вищому навчальному закладі зараховується до страхового стажу особи. При цьому при відсутності у дипломі особи відомостей щодо форми та часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з неврахуванням до страхового стажу позивача періоду її навчання у Українському заочному політехнічному інституті імені І.З.Соколова (Харківський інститут інженерів залізничного транспорту).
Відповідно до диплому НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у 1988 році вступила до Харківського інституту інженерів залізничного транспорту та в 1993 році закінчила його і рішенням екзаменаційної комісії від 18.06.1993 присвоєна кваліфікація інженер-викладач.
Так, у вказаному дипломі відсутні відомості щодо форми навчання позивача.
Поряд із тим, відповідно до архівної довідки № 0111-21-762 від 16.09.2025, ОСОБА_1 (дівоче ОСОБА_2 ) згідно з наказом № 394 від 19.09.1989 зарахована на другий курс денної форми навчання хіміко-технологічного факультету Українському заочному політехнічному інституті імені І.З.Соколова, а згідно наказу № 266 від 22.06.1993 закінчила Харківський інституту інженерів залізничного транспорту.
Отже, позивач навчалась у період з 19.09.1989 по 22.06.1993 на денній формі навчання, а тому період навчання у Харківському інституті залізничного транспорту має бути зарахований до спеціального стажу працівника освіти.
Щодо незарахування періоду роботи з 27.09.1992 по 01.06.1993 у Будинку дитячої та юнацької творчості м. Чугуєва, суд зазначає наступне. 
Відповідно до архівної довідки Чугуївського будинку дитячої та юнацької творчості Чугуївської міської ради Харківської області від 01.09.2025 № 01-19/35, ОСОБА_3 працювала на посаді керівника гуртків Будинку дитячої та юнацької творчості м. Чугуєва з 27.09.1992 (наказ №96-к від 23.09.1992) та звільнена з посади керівника гуртків, як така, яка працювала за сумісництвом, 01.06.1993 (наказ № 54-к від 24.05.1993). 
В той же час, згідно із записами у трудовій книжці, дипломі НОМЕР_1 та у архівній довідці № 0111-21-762 від 16.09.2025, ОСОБА_1 навчалась з 19.09.1989 по 22.06.1993 в Українському заочному політехнічному інституті імені І.З.Соколова на денній формі навчання. 
В свою чергу, із архівної довідки Чугуївського будинку дитячої та юнацької творчості Чугуївської міської ради Харківської області від 01.09.2025 № 01-19/35 позивач працювала за сумісництвом. 
Сумісництвом є виконання працівником, окрім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.
Вказаний період враховується за час навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, тобто в одинарному розмірі.
Суд звертає увагу, що положеннями Закону №1788-ХІІ не передбачено зарахування до страхового стажу періоду роботи за основним місцем та за сумісництвом, одночасно.
Вказана позиція викладена також у постанові Верховного суду від 12 вересня 2022 року по справа №580/4885/20.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд приходить до висновку, що період роботи з 27.09.1992 по 01.06.1993 за сумісництвом у Будинку дитячої та юнацької творчості м. Чугуєва не підлягає зарахуванню до страхового стажу, у зв`язку із тим, що вказаний період включається до періоду навчання на денній формі у Харківському інституті інженерів залізничного транспорту (Українському заочному політехнічному інституті імені І.З.Соколова).
Щодо зарахування до спеціального стажу періоду з 30.11.2010 по 30.08.2011, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що у період з 30.11.2010 по 30.08.2011 ОСОБА_1 працювала методистом (наказ №48-к від 30.12.2010) у Чугуївському районному будинку юнацької творчості, що підтверджується записом у трудовій книжці та архівною довідкою №01-21/91 від 18.09.2025.
Переліком №909 (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року №1436) установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Відповідно до пункту 2 примітки до Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Відповідно до пункту 3 примітки до Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
За приписами статті 28 Закону України від 23.05.1991 №1060-XII «Про освіту» (далі - Закон №1060-XII) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.
Згідно зі статтею 29 Закону №1060-XII структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.
Як передбачено статтею 4 Закону України від 22.06.2000 №1841-III «Про позашкільну освіту» (далі - Закон №1841-III), позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.
Отже, позашкільна освіта є складовою системи освіти.
Статтею 12 Закону №1841-III та пунктом 9 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 №433 передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться центри, будинки, клуби науково-технічної творчості учнівської молоді, станції юних техніків.
У силу правового регулювання статті 21 Закону №1841-III, право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 за №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належать до категорії педагогічних працівників.
Суд звертає увагу на те, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія вищезазначеного Переліку №963, який відносить посаду, зокрема, «методист» до педагогічних посад.
Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019) передбачено право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.
У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).
Відповідно до п. 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд приходить до висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №233/4308/17.
Виходячи з наведеного, методист Чугуївського районного Будинку юнацької творчості є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а тому стаж роботи позивача з 30.11.2010 по 30.08.2011 на посаді методиста у вказаному закладі позашкільної освіти повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.
Щодо періоду роботи з 11.10.2017 по 29.08.2025 у Чугуївській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Рєпіна, суд зазначає наступне. 
Так, суд зазначає, що у оскаржуваному рішенні від 14.10.2025 №205250015374 Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області зокрема зазначило про те, що на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спеціальний стаж останньої складав 23 роки 4 місяці 15 днів. При цьому, обчислення спеціального стажу було здійснено станом на 11.10.2017, без врахування рішення Конституційного суду України від 04.09.2019.
На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.
Обмеження пунктом 2.1 розділу XV Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідно, спеціальний стаж визначається не станом на 11.10.2017, а станом на дату звернення за призначенням пенсії.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №240/24/21.
Правозастосування із зарахуванням до спеціального стажу періодів роботи з 11.10.2017 року міститься і у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 року у справі № 160/31784/23.
Відповідно, наявні правові підстави для розгляду позовних вимог позивача про зарахування стажу після 11.10.2017.
Так, відповідач виходив з того, що стаж з 11.10.2017 не враховується до спеціального стажу. Однак судом вже констатовано, що такий стаж позивача підлягає зарахуванню, при цьому позивачем надано відповідачу докази на підтвердження пільгового характеру роботи позивача у цей час.
Так, приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 27 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909).
Відповідно до розділу 2 Переліку № 909 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, освітні працівники загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл, а саме: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Пунктом 2 примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Отже, із наведених вище норм Закону № 1788-ХІІ та Переліку №909 слідує, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, зокрема, вчителі та педагоги-організатори, які працювали, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Статтею 44 Закону №1058-IVвстановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону1058-IV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005(із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 2.4 розділу II Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.
Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Згідно з пунктом 2.8 розділу II Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 19.10.1987, ОСОБА_1 у період з 01.09.2017 по 29.08.2025 працювала у Чугуївській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Рєпіна на посаді вчителя трудового навчання.
Також, суд повторно зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутого після 11 жовтня 2017 року.
Обмеження пунктом 2.1розділу XV Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідно, спеціальний стаж визначається не станом на 11.10.2017, а станом на дату звернення за призначенням пенсії.
Аналогічне правозастосування здійснено у постанові Касаційного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №240/24/21.
Однак, суд звертає увагу на те, що відповідач керувався редакцію пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, які визнані неконституційними, оскільки з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 27.07.2022 №440/1286/20.
Отже, належною для застосування є редакція пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, яка передбачає наявність спеціального стажу від 25 до 30 років.
Таким чином, період роботи після 11.10.2017 підлягає врахуванню - як стаж за вислугу років (спеціальний).
Разом з тим, у даному випадку, достатньо, що спеціальний стаж роботи позивача становить від 25 до 30 років, оскільки підлягає врахуванню період роботи після 11.10.2017 як стаж за вислугу років (спеціальний).
Разом з тим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» у частині встановлення цією постановою необхідності, у даному випадку, не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
По-перше, Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений вищенаведеною постановою, не містить будь-яких посилань на необхідність певного стажу для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у ньому лише наведено найменування закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і найменування посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. По-друге, абзац другий постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», у редакції із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2015 № 529 та постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 265, що були зумовлені внесенням до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» змін Законами № 213 та № 911, які рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнані неконституційними, суперечить положенням пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення`та звужує обсяг прав осіб, які мають право на пенсію за цією нормою.
Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області від 14.10.2025 №205250015374 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та наявність підстав для скасування вказаного рішення.
Відповідно до частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії від 14.10.2025 №205250015374, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією 06.10.2025, зарахувавши до спеціального страхового стажу: період навчання з 19.09.1989 по 22.06.1993 у Українському заочному політехнічному інституті ім. Соколова, який з 16.09.1990 перейменовано в Харківський інженерно-педагогічний інститут; періоди роботи з 01.12.2010 по 30.08.2011 у Чугуївському районному Будинку юнацької творчості, періоди роботи з 11.10.2017 по 29.08.2025 у Чугуївській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Рєпіна.
Позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до спеціального страхового стажу період роботи з 27.09.1992 по 01.06.1993 у Будинку дитячої та юнацької творчості м. Чугуєва задоволенню не підлягають, з підстав викладених вище. 
Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ»(CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені уст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах передбачено, про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведені висновки, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, пл. Свободи, буд. 5, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області від 14.10.2025 №205250015374 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за пенсією 06.10.2025, зарахувавши до спеціального страхового стажу: період навчання з 19.09.1989 по 22.06.1993 у Українському заочному політехнічному інституті ім. Соколова, який з 16.09.1990 перейменовано в Харківський інженерно-педагогічний інститут; періоди роботи з 01.12.2010 по 30.08.2011 у Чугуївському районному Будинку юнацької творчості, періоди роботи з 11.10.2017 по 29.08.2025 у Чугуївській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів №1 ім. Рєпіна.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, пл. Свободи, буд. 5, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) сплачену суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА