ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/3237/25
Головуючий у першій інстанції – Топіха Р. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/225/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А. 
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В. 

учасники справи: 
заявник: ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Топіхи Р.М. від 04 червня 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Чернігів, у справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій, після уточнення заявлених вимог (а.с.125-126, том 1), просила оголосити померлим номер обслуги 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 18.02.2023 року в районі міста Вугледар Донецької області, під час виконання ним обов`язків військової служби у період воєнного стану, за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії проти України. Датою смерті номер обслуги 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати - ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцем смерті - місто Вугледар Донецької області. В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_1 вказувала, що вона є рідною матір`ю ОСОБА_2 , яка є матір`ю безвісно відсутнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є онуком заявниці. Заявник зазначала, що ОСОБА_2 , є малоломобільною особою із 2 групою інвалідності, яка не пересувається поза межами місця, в якому проживає, тому заява подається ОСОБА_1 . За доводами заявника, 23.02.2023 року матір`ю ОСОБА_3 було отримано сповіщення про те, що її син зник безвісти 18.02.2023 року поблизу населеного пункту Володимирівка Волноваського району Донецької області. В акті службового розслідування зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2022 року № 304, солдат ОСОБА_3 був направлений в район виконання бойового завдання поблизу с. Микільське Донецької області та зайняв позицію оборони даного населеного пункту в складі 2 механізованого взводу 7 механізованої роти, 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на взводному опорному пункті НОМЕР_3 . Із матеріалів службового розслідування та пояснень солдатів військової частини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 стало відомо, що 18.02.2023 року о 13 годині 50 хвилин противник здійснив штурмові дії та артилерійський обстріл позицій взводного опорного пункту 72372, під час якого солдат ОСОБА_3 отримав осколкове поранення, і йому була надана медична допомога, але евакуювати пораненого було неможливо. В ході штурмових дій противника війська понесли втрати, командуванням підрозділу було прийнято рішення про відхід на запасні позиції. При переміщенні евакуаційної групи, засобами зв`язку була передана інформація, що солдат ОСОБА_3 , не дочекавшись евакуаційної групи, перебуваючи поряд з боєкомплектом, який не змогли евакуювати, підірвав гранату Ф-1, в результаті чого отримав поранення, несумісні з життям та загинув на місці. Оскільки продовжувався бій, здійснити пошуки та евакуацію солдата ОСОБА_3 з поля бою було неможливо. У подальшому, втрачені позиції були залишені, контрнаступальні дії проводити було неможливо. У зв`язку із неможливістю евакуації ОСОБА_3 з району м. Вугледар Донецької області з напрямку населеного пункту Микильське Донецької області, та неможливістю достовірно встановити дату і причину загибелі, було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023270340000615 від 23.02.2023 року. ОСОБА_1 зазначає, що не може за заявою матері загиблого онука - ОСОБА_6 , яка є маломобільною особою із 2 групою інвалідності, звернутись до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 ’’Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейськими та їх сім`ям під час дії воєнного стану’’ та ст. 16-1 Закону України ’’Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у зв`язку з тим, що статус її онука залишається, як зниклий безвісти, що суперечить відомостям із матеріалів службового розслідування, в якому встановлено факт отримання її онуком поранень, несумісних із життям. За доводами заявника, вона не може із гідністю вшанувати пам`ять онука та у неї відсутня можливість отримати відповідні документи про його смерть.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04.06.2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою. Із врахуванням ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.06.2025 року (а.с.199-201, том 1) про виправлення описки у рішенні Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.06.2025 року, судом оголошено померлим солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, номера обслуги 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , зник безвісти 18.02.2023 року в районі міста Вугледар Донецької області, під час виконання ним обов`язків військової служби у період воєнного стану, за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії проти України. Датою смерті солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, номера обслуги 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцем смерті - місто Вугледар Донецької області.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року по справі №751/3237/25 у повному обсязі, та ухвалити нове рішення на користь Міністерства оборони України. Також апелянт ставить питання про стягнення із заявника по справі на користь Міністерства оборони України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 726 грн. 72 коп. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи Міністерства оборони України, задовольнивши заяву ОСОБА_1 , чим порушив норми матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що ключовою ознакою окремого провадження є безспірність. Відтак, у разі встановлення судом під час розгляду справи у порядку окремого провадження можливості виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у будь-якої особи внаслідок підтвердження наявності такого юридичного факту, про який просить заявник, суд має залишити таку заяву без розгляду на підставі існування спору про право, і роз`яснити учасникам справи, що вони мають право звернутися до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження. За доводами апелянта, звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту, ОСОБА_1 зазначає, що оголошення померлим її онука необхідно для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання одноразової грошової допомоги за загибель військовослужбовця при виконанні завдань по захисту Батьківщини. Апелянт стверджує, що задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_3 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їх право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право, а також безпосередньо вплине на права та обов`язки Міністерства оборони України, як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки за наслідками задоволення заяви у даній справі, у заявника виникнуть підстави для звернення за виплатою одноразової грошової допомоги. За даних обставин, апелянт заперечує проти розгляду заяви про встановлення юридичного факту, а саме, оголошення ОСОБА_3 померлим у порядку окремого провадження на підставі існування спору про право. Доводи апеляційної скарги вказують, що заявник, звертаючись до суду із заявою про оголошення померлим свого онука ОСОБА_3 , посилається на статтю 46 ЦК України, та вказує на те, що на момент звернення до суду із заявою її онук не з`являється за місцем свого проживання більше 6 місяців від дати, коли його визнано зниклим безвісти за особливих обставин, жодних відомостей про його місце перебування заявнику не надходило. Апелянт звертає увагу на ті обставини, що онук заявника ОСОБА_3 визнаний зниклим безвісти за особливих обставин внаслідок участі у бойових діях в районі н.п. Володимирівка Волноваського району Донецької області. За доводами апелянта, заява про оголошення ОСОБА_3 померлим має розглядатися із дотриманням положень ч.2 статті 46 ЦК України. Зважаючи на зазначене вище, Міністерство оборони України вважає, що воєнні дії, у розумінні ч.2 статті 46 ЦК України, на території, де зник безвісти онук заявника ОСОБА_1 , не завершились, в силу чого у суду першої інстанції були відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_3 померлим. Апелянт зазначає, що у ч.2 статті 46 ЦК України йдеться мова про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку із воєнними діями особи, померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. За доводами апелянта, строки, сплив яких є передумовою для можливості відкриття провадження у справі про оголошення особи померлою, і які визначені у ч.2 статті 46 ЦК України, ще не почали спливати. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги дані доводи, та задовольнив заяву ОСОБА_1 , чим порушив норми матеріального права. 

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Міністерства оборони України, у зв`язку із її необґрунтованістю, та залишити без змін рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року. 

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернігівського апеляційного суду від 03.07.2025 року (а.с.224, том 1), дану справу №751/3237/25, апеляційне провадження №22-ц/4823/1353/25, було розподілено складу колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач): О.К. Євстафіїв, судді: А.А. Скрипка, О.Л. Шарапова. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.09.2025 року (а.с.245, том 1) було відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі. 
У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 судді Євстафіїва О.К., на підставі Протоколу зборів суддів Чернігівського апеляційного суду від 06.10.2025 року, справу №751/3237/25 було зареєстровано в автоматизованій системі документообігу Чернігівського апеляційного суду, як нову, апеляційне провадження №22-ц/4823/1937/25, та здійснено її автоматизований розподіл. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2025 року, було визначено склад колегії суддів для розгляду справи №751/3237/25, апеляційне провадження №22-ц/4823/1937/25: головуючий суддя (суддя-доповідач) - А.А.Скрипка, судді: О.І.Онищенко, О.Л.Шарапова.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03.11.2025 року (а.с.14, том 2) було прийнято до свого провадження цивільну справу №751/3237/25 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.06.2025 року у даній справі.

В судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , представники заінтересованих осіб: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_5 , належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від сторони заявника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. 

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онуком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17,18,21, том 1).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2020 року №181, солдата строкової військової служби ОСОБА_3 , водія-слюсара ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону, ВОС790037, ШДК№3635, зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення з 23.07.2020 року, а з котлового забезпечення з вечері 23.07.2020 року, з фінансового забезпечення з 24.07.2020 року (а.с. 40, том 1). 
10.11.2022 року, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 року № 302 (а.с. 41, том 1). 

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 304 від 12.11.2022 року, солдат ОСОБА_3 , номер обслуги 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону вважається таким, що вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 в район виконання завдань для безпосередньої участі у бойових діях (а.с.42, том 1). 

У лютому 2023 року ОСОБА_2 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_5 корінець сповіщення про безвісти зниклого №59, за змістом якого, ОСОБА_3 18.02.2023 року зник безвісти за особливих обставин в районі населеного пункту Володимирівка Волноваського району Донецької області (а.с. 22, том 1). 

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2023 року № 944 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 (а.с.28-29, том 1). Із копії матеріалів службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 вбачається, що заступником командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , був складений акт службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 , до якого долучено довідку-доповідь №4480, пояснення солдатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтверджують факт та обставини зникнення безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_3 , та пояснили, що 18.02.2023 року о 13 годині 50 хвилин противник здійснив штурмові дії та артилерійський обстріл позицій взводного опорного пункту 72372 в районі м. Вугледар Донецької області в напрямку населеного пункту Микильське Донецької області, під час якого солдат ОСОБА_3 отримав осколкове поранення, йому була надана медична допомога, але евакуювати пораненого було неможливо. В ході штурмових дій противника війська понесли втрати, командуванням підрозділу було прийнято рішення про відхід на запасні позиції. При переміщенні евакуаційної групи, засобами зв`язку була передана інформація, що солдат ОСОБА_3 не дочекавшись евакуаційної групи, перебуваючи поряд з боєкомплектом, який не змогли евакуювати, підірвав гранату Ф-1, в результаті чого отримав поранення, несумісні з життям та загинув на місці. Оскільки продовжувався бій, здійснити пошуки та евакуацію солдата ОСОБА_3 з поля бою було неможливо. У подальшому ці позиції були залишені, проводити контрнаступальні дії було неможливо (а.с. 33, 34-38, 43-44, 45-46, том 1). 

23.02.2023 року відомості про зникнення ОСОБА_3 безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023270340000615 (а.с. 23, том 1). 

Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області, з метою встановлення місцезнаходження безвісно зниклого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено ОРС ’’Розшук’’ № 48/1830 від 04.03.2023 року, в рамах якої проводяться заходи по встановленню розшукуваного. На теперішній час місце перебування ОСОБА_3 не встановлено (а.с. 79, том 1). 

Відповідно до інформації, наданої Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області 15.04.2025 року, відповідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи ’’Інформаційний портал Національної поліції України’’, інформація про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період 18.02.2023 року по теперішній час до адміністративної відповідальності, відсутня (а.с. 80, том1). 
За інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державна реєстрація смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 12.04.2025 року, не здійснювалась (а.с. 81, том 1).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та витягу з Єдиного реєстру довіреностей, інформація щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня (а.с.86,87, том 1).

Згідно із довідкою ГУПН в Чернігівській області від 17.04.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває у державному розшуку, як безвісти зниклий з 14.02.2023 року, кримінальне провадження № 12023270340000615 від 24.02.2023 року (а.с. 90-91, том 1).

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України Головний центр обробки спеціальної інформації від 17.04.2025 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 18.02.2023 року по 17.04. 2025 року, в базі даних, не виявлено (а.с.119, том 1). 

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року, задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, суд першої інстанції врахував встановлені конкретні обставини справи, відсутність відомостей про місце проживання і місце знаходження ОСОБА_3 , з 18.02.2023 року та його зникнення безвісти, у зв`язку із воєнними діями. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для оголошення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлим від дня набрання законної сили рішенням суду. При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги норми права, які регулюють дані правовідносини, а також правові висновки постанов Верховного Суду: від 31.05.2023 року у справі №177/11/20, від 07.11.2023 року у справі №607/159/23, від 26.02.2023 року у справі №686/9938/23.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимоги заяви ОСОБА_1 , не прийнявши при цьому до уваги норми права, які регулюють дані правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. 

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що ключовою ознакою окремого провадження є безспірність. Відтак, у разі встановлення судом під час розгляду справи у порядку окремого провадження можливості виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у будь-якої особи внаслідок підтвердження наявності такого юридичного факту, про який просить заявник, суд має залишити таку заяву без розгляду на підставі існування спору про право, і роз`яснити учасникам справи, що вони мають право звернутися до суду на загальних підставах у порядку позовного провадження. За доводами апелянта, звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту, ОСОБА_1 зазначає, що оголошення померлим її онука необхідно для отримання свідоцтва про смерть, оформлення спадщини та отримання одноразової грошової допомоги за загибель військовослужбовця при виконанні завдань по захисту Батьківщини. Апелянт стверджує, що задоволення заяви у даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_3 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їх право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право, а також безпосередньо вплине на права та обов`язки Міністерства оборони України, як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки за наслідками задоволення заяви у даній справі, у заявника виникнуть підстави для звернення за виплатою одноразової грошової допомоги. За даних обставин, апелянт заперечує проти розгляду заяви про встановлення юридичного факту, а саме, оголошення ОСОБА_3 померлим у порядку окремого провадження на підставі існування спору про право. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 статті 16 ЦК України.

За приписами статей: 3, 4 ЦПК України, захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до п.3 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.
Статтею 306 ЦПК України регламентовано, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом ч.2, ч.3 статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онуком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.17,18,21 том 1).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2020 року №181, солдата строкової військової служби ОСОБА_3 , водія-слюсара ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону, ВОС790037, ШДК№3635, зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення з 23.07.2020 року, а з котлового забезпечення з вечері 23.07.2020 року, з фінансового забезпечення з 24.07.2020 року (а.с. 40, том 1). 
10.11.2022 року, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 року № 302 (а.с. 41, том 1). 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 304 від 12.11.2022 року, солдат ОСОБА_3 , номер обслуги 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону вважається таким, що вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 в район виконання завдань для безпосередньої участі у бойових діях (а.с.42, том 1). 

У лютому 2023 року ОСОБА_2 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_5 корінець сповіщення про безвісти зниклого №59, за змістом якого, ОСОБА_3 18.02.2023 року зник безвісти за особливих обставин в районі населеного пункту Володимирівка Волноваського району Донецької області (а.с. 22, том 1). 

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2023 року № 944 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 (а.с.28-29, том 1). Із копії матеріалів службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 вбачається, що заступником командира НОМЕР_2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , був складений акт службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 , до якого долучено довідку-доповідь №4480, пояснення солдатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які підтверджують факт та обставини зникнення безвісти військовослужбовця солдата ОСОБА_3 , та пояснили, що 18.02.2023 року о 13 годині 50 хвилин противник здійснив штурмові дії та артилерійський обстріл позицій взводного опорного пункту 72372 в районі м. Вугледар Донецької області в напрямку населеного пункту Микильське Донецької області, під час якого солдат ОСОБА_3 отримав осколкове поранення, йому була надана медична допомога, але евакуювати пораненого було неможливо. В ході штурмових дій противника війська понесли втрати, командуванням підрозділу було прийнято рішення про відхід на запасні позиції. При переміщенні евакуаційної групи, засобами зв`язку була передана інформація, що солдат ОСОБА_3 не дочекавшись евакуаційної групи, перебуваючи поряд з боєкомплектом, який не змогли евакуювати, підірвав гранату Ф-1, в результаті чого отримав поранення, несумісні з життям та загинув на місці. Оскільки продовжувався бій, здійснити пошуки та евакуацію солдата ОСОБА_3 з поля бою було неможливо. У подальшому ці позиції були залишені, проводити контрнаступальні дії було неможливо (а.с. 33, 34-38, 43-44, 45-46, том 1). 

23.02.2023 року відомості про зникнення ОСОБА_3 безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023270340000615 (а.с. 23, том 1). 
Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області, з метою встановлення місцезнаходження безвісно зниклого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено ОРС ’’Розшук’’ № 48/1830 від 04.03.2023 року, в рамах якої проводяться заходи по встановленню розшукуваного. На теперішній час місце перебування ОСОБА_3 не встановлено (а.с. 79, том 1). 

Відповідно до інформації, наданої Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області 15.04.2025 року, відповідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи ’’Інформаційний портал Національної поліції України’’, інформація про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період 18.02.2023 року по теперішній час до адміністративної відповідальності, відсутня (а.с. 80, том1). 

За інформацією відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державна реєстрація смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 12.04.2025 року, не здійснювалась (а.с. 81, том 1).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та витягу з Єдиного реєстру довіреностей, інформація щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутня (а.с.86,87, том 1).

Згідно із довідкою ГУПН в Чернігівській області від 17.04.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває у державному розшуку, як безвісти зниклий з 14.02.2023 року, кримінальне провадження № 12023270340000615 від 24.02.2023 року (а.с. 90-91, том 1).

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України Головний центр обробки спеціальної інформації від 17.04.2025 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 18.02.2023 року по 17.04. 2025 року, в базі даних, не виявлено (а.с.119, том 1). 

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що надані заявником ОСОБА_1 письмові докази не містять в собі жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 , що дає підстави для можливості зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання бойового завдання поблизу м. Вугледар Донецької області. При цьому, підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевно свідчать про її загибель, а обставини, які дають підставу припускати смерть такої особи. Законодавцем роз`яснено, що для встановлення юридичного факту, а саме, визнання людини померлою, заявникові необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення, можливого повідомлення про бойові дії, фізичні втрати за місцем служби або перебування особи. Будь-які відомості про те, що ОСОБА_3 живий, перебуває у полоні, виїхав за межі України тощо, у матеріалах даної цивільної справи відсутні. 

Доводи апеляційної скарги відносно того, що заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, оскільки у даній справі наявний спір про право, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року, виходячи із наступного. 

Згідно приписів ч.1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч.2 статті 293 ЦПК України).

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Поняття ”юридичного спору” має тлумачитися широко, виходячи із підходу Європейського Суду з прав людини до тлумачення поняття ”спір про право” (п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський Суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поняття ”спору про право” має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 року у справі №302/991/19 вказав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_1 вказувала, що оголошення ОСОБА_3 померлим є необхідним для звернення за заявою матері загиблого онука - ОСОБА_2 , яка є маломобільною особою із 2 групи інвалідності, до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, на підставі п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 ’’Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейськими та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, ст. 16-1 Закону України ’’Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. При цьому, у якості заінтересованих осіб у справі ОСОБА_1 заявник зазначила: ОСОБА_2 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, оголошення фізичної особи померлою у даному випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. ОСОБА_1 , відповідно до положень статті 306 ЦПК України, вказала мету, для якої необхідно оголосити її онука ОСОБА_3 померлим, що автоматично спір не породжує. При цьому, ОСОБА_1 не заявляє вимог майнового характеру та не обґрунтовує свою заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення ОСОБА_3 померлим. 

Апелянт в доводах апеляційної скарги не наводить аргументів на підтвердження доводів про існування між учасниками справи спору про право, зокрема, не зазначає, що матір ОСОБА_3 не має права на отримання допомоги або не підтвердила родинні відносини із ОСОБА_3 , або ОСОБА_3 визнано безвісти відсутнім військовослужбовцем не під час виконання обов`язків військової служби, тощо. 

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи Міністерства оборони України відносно наявності у даному випадку спору про право, що є підставою для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, на підставі ч.4 статті 315 ЦПК України. 

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлим, особистого зв`язку та матеріально-правового зв`язку. Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України ”Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення” від 31.03.1995 року звертає увагу судів на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це встановлення судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто, доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації відповідним органом факту смерті.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 року у справі № 154/2135/17 дійшов висновку, що, виходячи зі змісту положень статей: 43, 46 ЦК України, статей: 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку із воєнними діями, зокрема, внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою, на підставі ч.2 статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою на підставі ч.1 статті 43 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги вказують, що заявник, звертаючись до суду із заявою про оголошення померлим свого онука ОСОБА_3 , посилається на статтю 46 ЦК України, та вказує на те, що на момент звернення до суду із заявою її онук не з`являється за місцем свого проживання більше 6 місяців від дати, коли його визнано зниклим безвісти за особливих обставин, жодних відомостей про його місце перебування заявнику не надходило. Апелянт звертає увагу на ті обставини, що онук заявника ОСОБА_3 визнаний зниклим безвісти за особливих обставин внаслідок участі у бойових діях в районі н.п. Володимирівка Волноваського району Донецької області. За доводами апелянта, заява про оголошення ОСОБА_3 померлим має розглядатися із дотриманням положень ч.2 статті 46 ЦК України. Зважаючи на зазначене вище, Міністерство оборони України вважає, що воєнні дії, у розумінні ч.2 статті 46 ЦК України, на території, де зник безвісти онук заявника ОСОБА_1 , не завершились, в силу чого у суду першої інстанції були відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_3 померлим. Апелянт зазначає, що у ч.2 статті 46 ЦК України йдеться мова про можливість оголошення зниклої безвісти у зв`язку із воєнними діями особи, померлою після спливу, щонайменше, 6-місячного строку з дня закінчення таких воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. За доводами апелянта, строки, сплив яких є передумовою для можливості відкриття провадження у справі про оголошення особи померлою, і які визначені у ч.2 статті 46 ЦК України, ще не почали спливати. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги дані доводи, та задовольнив заяву ОСОБА_1 , чим порушив норми матеріального права. 

З даного приводу необхідно зазначити наступне. 

Верховний Суд у постанові від 11.04.2019 року у справі №490/342/17 вказав, що якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що воєнні дії, у розумінні ч.2 статті 46 ЦК України, на території, де зник безвісти онук заявника ОСОБА_1 , не завершились, в силу чого, у суду першої інстанції були відсутні нормативно визначені у ЦК України підстави для оголошення ОСОБА_3 померлим. 

Апеляційнйи суд вважає, що вказані вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року, виходячи із наступного. Подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі м. Вугледар Донецької області, тобто, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, у хронологічному розумінні, минуло більше двох років.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про оголошення фізичної особи ОСОБА_3 померлим. 

У контексті приписів норм Закону, які регламентують дані правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заяви ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, обгрунтовано прийняв до уваги приписи статті 46 ЦПК України, а також врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 31.05.2023 року у справі №177/11/20, від 07.11.2023 року у справі №607/159/23, від 26.02.2023 року у справі № 686/9938/23. При цьому, суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 46 ЦК України, із врахуванням конкретних обставин справи, вважав, що оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі під час виконання бойового завдання ОСОБА_3 , в районі м.Вугледар Донецької області. За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та принципу правової визначеності. Вказане вище узгоджується із висновком Верховного Суду, висловленим у постановах: від 26.02.2024 року у справі № 686/9938/23, провадження № 61-15733св23; від 25.04.2024 року у справі №278/970/23, провадження №61-16074св23. Проаналізувавши наявні докази у справі у їх сукупності та норми права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, підлягає задоволенню. При цьому, задоволення вимог поданої ОСОБА_1 заяви має юридичне значення, оскільки є необхідним для подальшого звернення до Міністерства оборони України із відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних вище висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 04.06.2025 року, оскільки вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують дані правовідносини. 

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Міністерства оборони України, необхідно залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04.06.2025 року, необхідно залишити без змін. 

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 09.02.2026 року.

Головуючий: Судді: