ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року	справа № 380/23632/25	
м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2
Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність військової часини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця звільненого з полону., який не висловив бажання продовжувати військову службу;
-зобов`язати військову часину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця звільненого з полону, який не висловив бажання продовжувати військову службу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що 18.11.2025 звернувся до відповідача з рапортом та відповідним пакетом підтверджуючих документів про звільнення з військової служби на підставі підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки у період з 28.03.2022 по 19.03.2025 перебував у полоні. Однак, відповідачем у задоволенні рапорту було відмовлено у зв`язку з тим, що позивач мав право на звільнення з військової служби із зазначених підстав безпосередньо після звільнення з полону, а оскільки позивач висловив бажання продовжувати службу після звільнення з полону, - то на вже час звернення із рапортом, не має права на звільнення за вказаною підставою. Саме тому, вважаючи що відповідач діяв усупереч вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 04.12.2025 суд постановив призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач, ззаперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вважає їх необґрунтованими. Відповідач вказує, що під час дії воєнного стану військовослужбовці можуть звільнитися з військової служби у зв`язку із звільненням з полону. При цьому, якщо військовослужбовець повернувся після перебування в полоні та висловив бажання продовжувати військову службу, відповідно, він не має права на звільнення відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XІІ. Окрім права військовослужбовців, які перебували у полоні, на звільнення з військової служби, пунктом 23 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (зі змінами) передбачено право військовослужбовців на додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 календарних днів без поділу на частини. При цьому, така відпустка не надається військовослужбовцям, які висловили бажання звільнитися з військової служби після звільнення з полону. Тобто, військовослужбовець після звільнення з полону може звільнитися з військової служби або отримати додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 календарних днів. Зазначене додатково підтверджує, що військовослужбовці, які висловили бажання продовжувати військову службу, отримали додаткову відпустку тривалістю 90 календарних днів, не мають права на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XІІ. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , з початком повномасштабного вторгнення РФ в Україну, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.03.2022 №54 солдат ОСОБА_1 призначений на посаду розвідника відділення управління взводу управління 2 самохідного артилерійного дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , з 08.03.2022 позивача зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2022 №58 солдат ОСОБА_1 залучений до здійснення заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганських областях з 12.03.2022.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.03.2022 №77 солдат ОСОБА_1 припинив участь у здійсненні заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганських областях з 28.03.2022 у звязку з перебуванням в полоні.
Відповідно до довідки, виданої за підписом Першого заступника Голови СБ України Сергія Андрущенка №34/Т-501д від 26.03.2025, ОСОБА_1 в період з 28.03.2022 до 19.03.2025 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України. 
31.05.2025 позивач звернувся з рапортом до командира 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 про надання йому додаткової відпустки відповідно до п.23 ст.101 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» після звільнення військовослужбовця з полону терміном на 90днів, так як висловив бажання і надалі проходити військову службу.
Позивач до рапорту додав нотаріально засвідчену копію ID-картки № НОМЕР_4 , довідку про перебування громадянина України з числа осіб, визначених пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України або інтернування в нейтральних державах від 26.03.2025 № 34/т-501д та копію наказу командира військової частини з (основної діяльності) від 10.05.2022 № 245-ОД «Про результати проведення службового розслідування для встановлення причин та умов потрапляння в полон військовослужбовців 2 самохідного артилерійського дивізіону». 
31.05.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 було погоджено рапорт солдата ОСОБА_1 (вхідний № 22458 від 31.05.2025) щодо надання йому відпустки, передбаченої пунктом 23 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (зі змінами). 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 № 149 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2025 № 244 солдат ОСОБА_1 з 01.06.2025 по 01.09.2025 перебував у додатковій відпустці після звільнення з полону тривалістю 90 календарних днів. 
18.11.2025 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із звільненням з полону.
За результатами розгляду рапорту позивача на звільнення з військової служби тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 в пункті постійної дислокації майор ОСОБА_2 листом від 19.11.2025 за вих.№10589 повідомив позивача про те, що «відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану звільняються у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу).
Відповідно до пункту 23 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (зі змінами) військовослужбовцям після їх звільнення з полону за їх бажанням надається додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 календарних днів без поділу на частини. При цьому, така відпустка не надається військовослужбовцям, які висловили бажання звільнитися з військової служби після звільнення з полону.
У зв`язку з тим, що позивач висловив бажання продовжувати військову службу після звільнення з полону, йому була надана додаткова відпустка, тому у нього відсутні підстави на звільнення з військової служби».
Позивач зазначає про те, що можливість звільнення з військової служби осіб, які пройшли полон, стосується всіх військовослужбовців, які мають статус звільнених з полону, тому вважає дії військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення його зі служби із наведених підстав протиправними, що і стало підставою звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами суд зазначає про таке.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).
Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Станом на час розгляду справи воєнний стан не скасований і продовжує свою дію.
Як встановив суд, позивач з початком повномасштабного вторгнення РФ в Україну, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач був взятий у полон противником. У полоні перебував з 28.03.2022 до 19.03.2022. Обставина про перебування позивача в полоні не є спірною.
Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 7 ст. 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-XII. Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені ч.4 цієї статті. При цьому, п.1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом 2 - під час воєнного стану.
Так, згідно з п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (станом на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я:
на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.
Отже, підпункт «д» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює право військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку із звільненням з полону, але така підстав звільнення реалізовується за умови якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу.
Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (далі - Закон № 3633-IX) було доповнено у статтю 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`від 20 грудня 1991 року № 2011-XII пункт 23 такого змісту: « 23. Військовослужбовцям після їх звільнення з полону за їх бажанням надається додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 календарних днів без поділу на частини (крім військовослужбовців, які висловили бажання звільнитися з військової служби після звільнення з полону)».
Таким чином, з 18.05.2024 (дата набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX) пункту 23 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям після їх звільнення з полону за їх бажанням надається додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 календарних днів без поділу на частини (крім військовослужбовців, які висловили бажання звільнитися з військової служби після звільнення з полону).
Отже додаткова відпустка, передбачена зазначеною нормою Закону № 2011-XII може бути надана виключно особі, яка на момент її надання перебуває на військовій службі. Після звільнення зі служби реалізація такого права шляхом надання відпустки є неможливою. 
Як встановив суд, 31.05.2025 позивач звернувся із рапортом до командира 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 про надання йому додаткової відпустки відповідно до п.23 ст.10-1 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» після звільнення військовослужбовця з полону терміном на 90днів, так як висловив бажання проходити військову службу.
31.05.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 було погоджено рапорт солдата ОСОБА_1 (вхідний № 22458 від 31.05.2025) щодо надання йому відпустки, передбаченої пунктом 23 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (зі змінами). 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 № 149 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2025 № 244 солдат ОСОБА_1 з 01.06.2025 по 01.09.2025 перебував у додатковій відпустці після звільнення з полону тривалістю 90 календарних днів. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач письмово висловив бажання продовжувати проходження військової служби, скористався відпусткою 90 днів, передбаченою пунктом 23 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відтак у нього відсутні правові підстави для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XІІ. 
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій з боку відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби на підставі пп. «д» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись Конституцією України,ст. ст. 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії відмовити. 
Судові витрати не розподіляються.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.