ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 697/1684/24		
Провадження № 22-ц/821/61/26		
Категорія: 351000000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Новікова О. М., Карпенко О. В.,
за участю секретаря - Івануси А. Д.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області Стеблина Сергій Вячеславович, ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошун Оксани Володимирівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області Стеблина Сергій Вячеславович, ОСОБА_4 , про визнання права переважного права купівлі частки в спільній власності, 

в с т а н о в и в :

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог

06.08.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Хорошун О. В. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Черкаської області Стеблина С. В., ОСОБА_4 , про визнання права переважного права купівлі частки в спільній власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , є співвласником 3/5 частин будинковолодіння та земельної ділянки на якій воно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 2-4 від 05.06.2008.
Власником іншої частини будинковолодіння та земельної ділянки на якій воно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 2-4 від 05.06.2008, був колишній чоловік позивача – ОСОБА_2 .
Вкінці листопада 2023 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що ОСОБА_2 здійснив відчуження своєї частки будинковолодіння та земельної ділянки на якій воно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу часток у праві власності на земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком, укладеного 21.11.2023 та посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблиною С. В., та зареєстрованого в реєстрі № 3757.
Зазначає, що відповідно до ст. 362 ЦК України, позивач як співвласник спірної частини житлового будинку має переважне право на придбання частки свого колишнього чоловіка, однак ним не дотримано вимог діючого законодавства.
Вкінці червня 2023 року на адресу позивача надійшов лист датований 13.06.2023 нібито від імені ОСОБА_2 , але без підпису про те, що останній має намір продати частину свого будинку (2-й поверх), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 2-4 від 05.06.2008.
Пропозиція продажу даної частини будинку оцінена у 500000 грн. Також даним листом позивача повідомлено про те, що ОСОБА_2 немає наміру знизити ціну, не надає розстрочки та відстрочки виплати.
Зазначає, що відповідно до умов п. 1.1. Договору купівлі-продажу часток у праві власності на земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком, укладеного 21.11.2023 між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_3 (Покупець) Продавець передає, а Покупець приймає у власність 2/5 (дві п`яті) частки у праві власності на земельну ділянку з розташованими на ній 2/5 (двома п`ятими) частками житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами в подальшому іменовані, як нерухоме майно та зобов`язується сплатити Продавцю за зазначене нерухоме майно гроші згідно з домовленістю. 
Посилаючись на норми ст. 361, ч. ч. 1-2 ст. 362 ЦК України, ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 порушив її переважне право на придбання частки у спільній власності.
Вказує, що ОСОБА_2 під час здійснення пропозиції купівлі його частки у спільному майні направив останню формально, без підпису.
На день укладення Договору купівлі-продажу від 21.11.2023 та отримання ОСОБА_2 грошових коштів за продаж 2/5 часток спірного будинку їх вартість становила 457132,00 грн, що істотно менше від суми 500000 грн, за яку пропонувалося викупити позивачу частку житлового будинку у пропозиції, яка направлена ОСОБА_1 .
Така обставина свідчить про відмінність умов, які пропонувалися ОСОБА_1 для придбання частки відповідача у їх спільному сумісному майні, від умов, на яких ця частка продана ОСОБА_3 , що свідчить про порушення переважного права ОСОБА_1 на її придбання.
Вказує, що згідно Договору купівлі-продажу від 21.11.2023 ціна майна становить 530975,08 грн, з яких вартість 2/5 часток земельної ділянки складає 73843,08 грн; вартість 2/5 часток житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами складає 457132,00 грн, які (грошові кошти в сумі 512115,25 грн) отримані Продавцем готівкою від Покупця при підписанні Договору.
Зазначає, що позивачем у справі замовлено Звіт про оціночну вартість 2/5 часток житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами, яка станом на 30.07.2024 становить 590600 грн.
У зв`язку з зазначеними вище обставинами позивач просила суд: перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за Договором купівлі-продажу 2/5 (дві п`яті) частки у праві власності на земельну ділянку з розташованими на ній 2/5 (двома п`ятими) частками житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між відповідачами, посвідченим 21.11.2023 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблиною С. В. та припинити право власності на 2/5 (дві п`яті) частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7110300000:01:001:0168, з розташованими на ній 2/5 (двома п`ятими) частками житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Судові витрати по справі покласти на відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
Повернуто ОСОБА_1 сплачені грошові кошти у розмірі 530975,10 грн на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області згідно з платіжною інструкцією № ПН313 від 01.08.2024.
Заходи забезпечення позову, здійснені на підставі ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.08.2024 (справа № 697/1684/24, провадження 2-з/697/18/2024), у вигляді заборони: суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, а саме: 2/5 (двох п`ятих) часток у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7110300000:01:001:0168, з розташованими на ній 2/5 (двома п`ятими) частками житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 – скасовано після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що аналіз глави 26 ЦК України свідчить про те, що частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто, право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав.
Зокрема, суд першої інстанції послався на подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18).
Суд першої інстанції, також, зазначив, що ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи лист-повідомлення датований 13.06.2023, який не містить підпису ОСОБА_2 , однак попри отримання даного листа адресованого позивачу, остання не надала суду будь-яких доказів, щодо висловлення своєї згоди чи незгоди придбати майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 07.10.2025, представник ОСОБА_1 – адвокат Хорошун О. В., вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, мотивована тим, що у сторін після припинення права спільної сумісної власності виникло право спільної часткової власності. На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, та під час написання рішення суду було трактовано на власний розсуд цивільне законодавство та рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2008 № 2-4/2008, чим порушено положення ст. 263 ЦПК України.
Вказує, що позиція позивача в частині виникнення у неї та ОСОБА_2 права спільної часткової власності на спірне будинковолодіння та земельну ділянку підтверджується вимогами чинного на час його реєстрації законодавством, зокрема: Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV ( в редакції чинній на момент реєстрації права власності на нерухоме майно); постановою КМУ від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».
Зазначає, що згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 2-4/2008 від 05.06.2008 проведено поділ спільного сумісного майна подружжя на частки відповідно 2/5 та 3/5, із зазначенням, яке майно виділене кожному співвласнику, тобто визначено порядок користування часток кожного із співвласників, але не припинено спільної часткової власності. 
Співвласники почали процедуру поділу та виділу їх часток, однак не довели її до завершення. Так, фактичний поділ та виділення в натурі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх часток земельної ділянки відповідно 3/5 та 2/5 не проведено, а тому дана ділянка перебуває у спільній частковій власності даних осіб. Дана обставина підтверджується, зокрема, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2025.
Посилається на норму ст. 86 ЗК України (яка була чинною в редакції станом на день прийняття рішення суду від 05.06.2008) згідно якої земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) та на норму ст. 79 ЗК України ( в редакції на день відчуження земельної ділянки) згідно якої земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на правову позицію викладену у постанові ВП ВС від 23.04.2025 у справі № 357/3145/20.
Щодо листа датованого від 13.06.2023 про намір продажу частини будинку, скаржник зазначає, що даний лист не містить підпису ОСОБА_2 , а тому вважає, що під час укладення Договору купівлі-продажу часток у праві власності на земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком, укладеного 21.11.2023 приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблиною С. В. було допущено порушення вимог п.п. 5.1, 5.2 п. 5 глави 1 розділу ІІ Порядку № 296/5, так як документи, на підставі яких нотаріусом був оформлений та посвідчений договір купівлі-продажу від 21.11.2023 не містять свідоцтва про передачу іншому співвласнику заяви продавця. Крім цього, лист повідомлення відправленого від імені ОСОБА_2 не містить його підпису та відповідно не засвідчений нотаріально.

Відзив на апеляційну скаргу

30.10.2025 на адресу суду Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_3 – адвоката Нестеренка О. Ф. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2025 залишити без змін.
Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано встановив, що спір між сторонами ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя вирішений судом, кожному з них виділено в натурі конкретно визначене нерухоме майно із наведенням в судовому рішенні унікальних ознак майна.
Вказує, що з рішення суду від 05.08.2008 у справі № 2-4/2008 у ОСОБА_2 виникло право на виділений йому в натурі 2-й поверх житлового будинку «А-2» у вигляді приміщення (коридор (2-8) площею 8,4 кв. м, житлової кімнати (2-9) площею 10,9 кв. м, житлової кімнати (2-10) площею 10,9 кв. м, житлової кімнати (2-11) площею 8,3 кв. м, житлової кімнати (2-12) площею 8,1 кв. м. За таких обставин, вважає законним та обґрунтованим рішення суду в якому зазначено судом, що у разі поділу в натурі майна між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на нього припинилося, а право спільної часткової власності не виникло. Отже, ОСОБА_1 не є співвласником частки у праві спільної часткової власності, не має переважного права перед іншими особами на купівлю. 
За вказаних обставин, вважає, що покупець ОСОБА_3 та продавець ОСОБА_2 правомірно уклали договір купівлі-продажу від 21.11.2023.

Фактичні обставини справи

05.06.2008 Канівським міськрайонним судом Черкаської області у справі №2-4 2008 року ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя – задоволено, проведено поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі згідно варіанту розподілу у співвідношенні 3/5 до 2/5, визначеного висновком судово-будівельної експертизи № 306-БТ від 17.04.2008 у Додатку №3 наступним чином:
- визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та виділено їй в натурі 1-й поверх житлового будинку «А-2» у вигляді приміщення веранди (1-1) площею 5,5 кв. м, коридора (1-2) площею 13,0 кв. м, житлової кімнати (1-3) площею 21,4 кв. м, ванни (1-4) площею 5,1 кв. м, вбиральні (1-5) площею 1,6 кв. м, кухні (1-6) площею 8,3 кв. м, котельні (1-7) площею 6,0 кв. м та надвірні будівлі у вигляді погреба «п/г», 1/2 частини гаража та 1/2 частини надвірних споруд на загальну вартість 322844 грн
- визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі 2-й поверх житлового будинку «А-2» у вигляді приміщення коридору (2-8) площею 8,4 кв. м, житлової кімнати (2-9) площею 10,9 кв. м, житлової кімнати (2-10) площею 10,9 кв. м, житлової кімнати (2-11) площею 8,3 кв. м, житлової кімнати (2-12) площею 8,1 кв. м, та надвірні будівлі у вигляді 1/2 частини гаража та 1/2 частини надвірних споруд на загальну вартість 252056 грн, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 22096 грн за різницю між ідеальними та реальними частками.
Проведено поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , зареєстрованої на ім`я ОСОБА_2 згідно Державного Акту на земельну ділянку серії ЧР № 111424, виданого 09.03.2004 – у співвідношенні 3/5 до 2/5 частин та визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/5 частин, а за ОСОБА_2 відповідно право власності на 2/5 частини вказаної земельної ділянки.
Проведено поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді транспортних засобів марки ЗАЗ-11103, д.н.з. НОМЕР_1 , ВАЗ-2121 «Нива», д.н.з. НОМЕР_2 вартістю на загальну суму 25000 грн – на компенсаційній основі шляхом визнання права власності на автомобілі за ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації у сумі 12500 грн, також визнано право власності на речі домашнього вжитку на загальну суму 13872 грн за ОСОБА_1 (т.1, а.с.23).
З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21429759 від 26.12.2008, вбачається, що ОСОБА_1 на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 2-4 від 05.06.2008 на праві приватної власності належить 3/5 частки будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.24 на звороті).
З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 195210, виданого ОСОБА_2 , вбачається, що останній є власником земельної ділянки площею 0,0894 га цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з даного акту також вбачається, що ОСОБА_2 на праві спільної власності належить 2/5 частки земельної ділянки, відповідно ОСОБА_1 – 3/5 (т.1, а.с.25-26).
З технічного паспорта на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 належить 2/5 частини будинку, а ОСОБА_1 -3/5 частини будинку (т.1, а.с.26 на звороті – 31).
Відповідно до повідомлення про намір продажу частини будинку (ІІ поверх) в АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 , повідомив ОСОБА_1 про намір продажу своєї частки будинку ( АДРЕСА_1 ), право володіння якого він отримав за рішенням суду, справа № 2-4 від 05.06.2008 за 500000 грн. Запропонував ОСОБА_1 скористатися переважним правом викупу його частини будинку ( АДРЕСА_1 , ІІ поверх). Просив протягом місяця з дня отримання даного повідомлення надати відповідь щодо свого рішення: придбання або відмови від придбання вище вказаної частини будинку ( АДРЕСА_1 , ІІ поверх) за вище вказаною ціною 500000 грн. Зазначив, якщо не отримає відповіді протягом місяця, належна йому частина будинку буде продана іншій особі на вищеказаних умовах в даному повідомленні. Також повідомлено ОСОБА_1 , що наміру знижувати ціну не має, розстрочки та відстрочки не надає. Повідомлення датоване 13.06.2023, без підпису (т.1, а.с.136).
Із заяви ОСОБА_2 приватному нотаріусу Черкаського районного нотаріального округу черкаської області Стеблині С. В., вбачається, що ОСОБА_2 даною заявою стверджує, що у житловому будинку частка якого відчужується АДРЕСА_1 , відсутні права малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування вищевказаним будинком (т.1, а.с.140).
З інформації про зареєстроване право власності виданої КП «ЧООБТІ» від 31.07.2023 за № 469, вбачається, що станом на 01.01.2013 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано у КП «ЧООБТІ» за: ОСОБА_2 – 2/5 частки та за ОСОБА_1 – 3/5 частки на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2008 справа № 2/4 (т.1, а.с.146).
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9926357682023 від 18.08.2023, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером № 7110300000:01:006:0168, площею 0.0894 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 – 2/5 частки у спільній власності та ОСОБА_1 – 3/5 частки у спільній власності (т.1, а.с.150 на звороті -152).
З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 02.11.2023 вбачається, що оціночна вартість земельної ділянки за кадастровим номером №7110300000:01:006:0168, площею 894 кв. м складає 184607,62 грн (т.1, а.с.153).
Відповідно до довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку від 08.08.2023, вбачається, що ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності, житлового будинку площею 158,60 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 1280280,63 грн (т.1, а.с.154).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 355176775 від 21.11.2023, вбачається, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 158,69 кв. м, житловою площею 59,6 кв. м належить ОСОБА_2 на праві приватної власності у розмірі 2/5 частки та ОСОБА_1 на праві приватної власності у розмірі 3/5 частки на підставі рішення суду від 05.06.2008 у справі № 2-4 (т.1, а.с.158).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 355176147 від 21.11.2023, вбачається, що іпотеки, заборони та стягнення відносно земельної ділянки з кадастровим № 711030000:01:006:0168 відсутні (т.1, а.с.159).
Відповідно до Витягу із єдиної бази даних звітів про оцінку про реєстрацію електронної довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 03.11.2023, вбачається, що оціночна вартість земельної ділянки за кадастровим номером № 7110300000:01:006:0168, площею 894 кв. м складає 184607,62 грн, а фактична ціна продажу складає 73843,08 грн (т.1, а.с.160). Відповідно до Витягу із єдиної бази даних звітів про оцінку про реєстрацію звіту про оцінку майна від 08.08.2023, вбачається, що ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності, житлового будинку площею 158,60 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 1280280,63 грн, а фактична ціна продажу складає 457132 грн (т.1, а.с.161).
21.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу часток у праві власності на земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком відповідно до умов якого ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 2/5 частки в праві власності на земельну ділянку з розташованими на ній 2/5 частками житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами, в подальшому іменовані як нерухоме майно та зобов`язалася сплатити ОСОБА_2 за зазначене майно гроші згідно з домовленістю, встановленою договором. 
Договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області, зареєстрований у реєстрі за № 3757 (т.1, а.с.133-135).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 355198426 від 21.11.2023, вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 7110300000:01:006:0168, площею – 0,0894 га на праві власності в розмірі 2/5 частки належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2023, зареєстрованого за № 3757 (т.1, а.с.162).
Із Витягу з Державного реєстру речових прав № 355197424 від 21.11.2023, вбачається, що житловий будинок, загальною площею 158,6 кв. м, житлова площа 59,6 кв. м, опис: А-2, пд, а – житловий будинок з підвалом та прибудовою, п/г – погріб, № 1 – огорожа, № 2 – вимощення, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування: кадастровий номером 7110300000:01:006:0168, на праві власності в розмірі 2/5 частки належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2023, зареєстрованого за № 3757 (т.1, а.с.163).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362776680 від 22.01.2024, вбачається, що житловий будинок, загальною площею 158,6 кв. м, житлова площа 59,6 кв. м опис: А-2, пд, а – житловий будинок з підвалом та прибудовою, п/г – погріб, № 1 – огорожа, №2 – вимощення, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування: кадастровий номером 7110300000:01:006:0168, на праві приватної власності у розмірі 2/5 частки належить ОСОБА_3 на підставі на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2023, зареєстрованого за № 3757 та на праві приватної власності у розмірі 3/5 частки належить ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 05.06.2008 у справі № 2-4 (т.1, а.с.17).

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Хорошун О. В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є співвласником 3/5 частини будинковолодіння та земельної ділянки на якій воно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником іншої частини будинковолодіння (2/5 частини ) та земельної ділянки (2/5 частини ) на якій воно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 2-4 від 05.06.2008 (т.1, а.с.23).
13.08.2023 ОСОБА_2 за допомогою засобів поштового зв`язку повідомив ОСОБА_1 про намір продажу частини будинку (II поверх) в АДРЕСА_1 . Відправлення було вручено ОСОБА_1 25.06.2024 (т.1, а.с.21-22).
В подальшому, 21.11.2023, між ОСОБА_2 «Продавцем» та ОСОБА_3 «Покупцем» було укладено Договір купівлі-продажу часток у праві власності на земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком (т.1, а.с.63-65).
Згідно п. 1.1. Договору, Продавець передає, а Покупець приймає у власність 2/5 (дві п`яті) частки у праві власності на земельну ділянку з розташованими на ній 2/5 (двома п`ятими) частками житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами в подальшому іменовані, як нерухоме майно та зобов`язується сплатити Продавцю за зазначене нерухоме майно гроші згідно з домовленістю.
Відповідно до п. 1.2. Договору, місце розташування нерухомого майна: АДРЕСА_1 .
Згідно п. 2.1. Договору продаж нерухомого майна вчинено за погоджену сторонами ціну 530975,08 грн, з яких вартість 2/5 часток земельної ділянки складає 73843,08 грн; вартість 2/5 часток житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами, складає 457132,00 грн, які (гроші в сумі 512115,25 грн) отримані продавцем готівкою від покупця при підписанні цього Договору.
ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даним позовом, позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 порушив її право на переважне право на придбання частки у спільній власності.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.
Згідно з підпунктом 5.1 пункту 5 глави 1 розділу ІІ Порядку № 296/5 у разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому частку в спільній власності іншій особі, нотаріус повинен упевнитись у тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка. 
Суб`єктивне право на продаж частки сторонній особі виникає у співвласника з моменту одержання відмови усіх інших співвласників від здійснення переважного права на купівлю або нездійснення ними цього права протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, якщо предметом договору купівлі-продажу є нерухоме майно.
Частиною 4 ст. 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.
Аналіз вищенаведених вимог ЦК України та Порядку дає підстави суду для висновку, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами повідомлення співвласника об`єкта спільної часткової власності, який має намір продати належну йому частку, інших співвласників такого об`єкта є: саме таке повідомлення співвласника продавця у письмовій формі; видане нотаріусом свідоцтво про передачу іншим співвласникам заяви продавця; заява інших співвласників про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається, справжність підпису яких на такій заяві засвідчена нотаріально.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2019 у справі № 234/16417/13-ц.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 послалася на те, що вона, як співвласник будинковолодіння та земельної ділянки в кінці червня 2023 року отримала ніби-то від імені ОСОБА_2 , але без підпису лист датований 13.06.2023 про те, що останній має намір продати частину свого будинку (2-й поверх), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Пропозиція продажу частини будинку оцінена у 500 000 грн (т.1, а.с.21).
ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_2 під час здійснення пропозиції купівлі його частки у спільному майні направив останню формально, без підпису.
Факт надсилання відповідачем ОСОБА_2 зазначеного вище листа-повідомлення ОСОБА_1 підтверджується фотокопією поштового конверта, а факт отримання ОСОБА_1 вказаного листа трекінгом від «Укрпошта» (т.1, а.с.21 на звороті, а.с.22).
Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відповідності до вимог ст. 362 ЦК України було дотримано порядок продажу своєї частки нерухомого майна, а саме останній надіслав співвласнику ОСОБА_1 повідомлення про намір продажу частини будинку.
ОСОБА_1 , отримавши зазначене повідомлення, не скористалася своїм правом протягом одного місяця на покупку спірного нерухомого майна у відповідності до ч. 2 ст. 362 ЦК України, як і не скористалася правом запропонувати інші умови та порядок купівлі-продажу частини житлового будинку у ОСОБА_2 .
Так, у відповідності до ч. 2 ст. 362 ЦК України, якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснюють цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна – протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.
Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про намір продажу частини будинку ОСОБА_1 отримала 25.06.2024, а Договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 датований 21.11.2023. Тобто, Договір купівлі-продажу укладений фактично через неповних п`ять місяць після отримання ОСОБА_1 повідомлення про намір продажу.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.
На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо зацікавленості купівлі спірного майна з моменту отримання зазначеного повідомлення до укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу, будь-яких письмових звернень, пропозицій до відповідача ОСОБА_2 щодо укладення договору-купівлі продажу чи узгодження істотних умов договору.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що отримане повідомлення про намір продажу частини будинку не містить підпису самого відповідача ОСОБА_2 , а тому є формальним, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки з надої позивачем копії поштового конверта вбачається відправник « ОСОБА_2 », отримувач « ОСОБА_1 », що свідчить про встановлення особи, яка направила повідомлення поштовим засобом зв`язку. Відсутність власноручного підпису ОСОБА_2 не змінює зміст самого повідомлення про намір продажу частини будинку. 
Разом з тим, ст. 362 ЦК України не передбачено форми та змісту повідомлення про намір продажу своєї частки, а тому вказані доводи апеляційної скарги не свідчать про допущення порушення вимог на переважне право купівлі частки у справі спільної часткової власності.
ОСОБА_1 не надала суду докази, що вона мала реальний намір і фінансову можливість придбати спірне нерухоме майно. Мовчання після отримання повідомлення розцінюється як відсутність такого наміру. 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Стеблиною С. В. було допущено порушення вимог підпунктів 5.1, 5.2 пункту 5 Глави 1 Розділу ІІ Порядку № 296/5, так як документи на підставі яких нотаріусом був оформлений та посвідчений договір купівлі-продажу від 21.11.2023 не містять свідоцтва про передачу іншому співвласнику заяви продавця не підлягають до задоволення колегією суддів, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 Глави 1 Розділу ІІ Порядку № 296/5 у разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому частку в спільній власності іншій особі, нотаріус повинен упевнитись у тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2024 витребувано у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини С. В. належним чином завірені та читабельні документи на підставі яких було укладено Договір купівлі-продажу 2/5 частин житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , який укладений 21.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за № 3757 та договір купівлі-продажу частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 21.11.2023 (т.1, а.с.116-118).
На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Стеблиною С. В. було направлено суду копію Договору та документи на підставі яких він був посвідчений на 31-му аркуші (т.1, а.с.132-163).
Серед вказаних документів нотаріус надав повідомлення про намір продажу частини будинку (II) поверх в АДРЕСА_1 , який був направлений ОСОБА_1 – ОСОБА_5 , що підтверджується копією поштового відправлення (т.1, а.с.136, 136 на звороті).
Таким чином, нотаріус відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 Глави 1 Розділу ІІ Порядку № 296/5 перевірив та упевнився в тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку іншій особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається ця частка.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на відсутність свідоцтва, виданого нотаріусом про передачу їм заяви продавця не свідчить про порушення прав та інтересів ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 , оскільки останній дотримався норми статті 362 ЦК України, надіславши лис-повідомлення про намір продажу нерухомого майна, яке ОСОБА_1 отримала, та не заперечується останньою.
Зокрема, як зазначалося вище, Верховний Суд у постанові від 21.02.2019 у справі № 234/16417/13-ц дійшов висновку, що: «Аналіз вимог ЦК України та Порядку № 296/5 дає підстави суду для висновку, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами повідомлення співвласника об`єкта спільної часткової власності, який має намір продати належну йому частку, інших співвласників такого об`єкта є: саме таке повідомлення співвласника продавця у письмовій формі; видане нотаріусом свідоцтво про передачу іншим співвласникам заяви продавця; заява інших співвласників про відмову від здійснення права переважної купівлі частки майна, що продається, справжність підпису яких на такій заяві засвідчена нотаріально».
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що повідомлення співвласника продавця у письмовій формі про намір продажу нерухомого майна є належним та достатнім доказом повідомлення щодо продажу нерухомого майна.
В даному випадку, продавець виконав свій обов`язок щодо повідомлення співвласника, а співвласник проігнорував його, не вчинив дій щодо купівлі у встановлений місячний строк, а тому відчуження майна іншій особі є законним.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 відчужив частку житлового будинку за 457132 грн, що є істотно меншою сумою за запропоновану ОСОБА_1 суму – 500000 грн, а тому права останньої на переважне право купівлі частки будинку порушено є необґрунтованими виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1.1 Договору купівлі-продажу Продавець передає, а покупець приймає у власність 2/5 частки в праві власності на земельну ділянку з розташованими на ній 2/5 частками житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами та зобов`язується сплатити Продавцю за зазначене нерухоме майно гроші згідно домовленістю, встановленою цим договором.
Згідно п. 2 1. Договору продаж нерухомого майна вчинено за погоджену сторонами ціну 530975,08 грн, з яких вартість 2/5 часток земельної ділянки складає 73843,08 грн; вартість 2/5 часток житлового будинку, з належними до нього будівлями і спорудами, складає 457132,00 грн, які (гроші в сумі 512115,25 грн) отримані продавцем готівкою від покупця при підписанні цього Договору.
Отже, предметом Договору купівлі-продажу від 23.11.2023 є не тільки житловий будинок, а і земельна ділянка загальна вартість яких становить 530975,08 грн.
Так, відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Статтею 120 ЗК України визначено, яким чином відбувається перехід права на земельну ділянку у разі набуття прав власності, на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Оскільки по Договору купівлі-продажу відчужувалося два об`єкта (частка будинку та частка земельної ділянки) загальна вартість продажу складає 530975,08 грн, що є більшою сумою від запропонованої ОСОБА_1 суми – 500000 грн.
Зокрема, з наданих письмових пояснень приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Стеблини С. В. вбачається, що загальна вартість нерухомого майна складає 530975,08 грн, яка була розділена в договорі на ціну за частку будинку та ціну за частку земельної ділянки, для того, щоб визначити 1% пенсійного фонду з вартості частки будинку.
Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 відчужив своє нерухоме майно в меншому розмірі ніж в тому, що пропонувалося ОСОБА_1 не відповідають дійсності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, при вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хорошун Оксани Володимирівни  – залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 09 січня 2026 року.

Головуюча        Л. І . Василенко

Судді          О. В. Карпенко

О. М. Новіков