ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
4 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 204/977/25
провадження № 51-3522км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на  ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року стосовно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2019 року за частиною другою статті 15, частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, звільненого 10 листопада 2022 року з місць позбавлення волі після відбуття покарання, 
засудженого за частиною четвертою статті 186 КК.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Чечелівський районний суд міста Дніпра вироком від 6 червня 2025 року засудив ОСОБА_7 за частиною четвертою статті 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Відповідно до обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у  тому, що 7 січня 2025 року близько 20:40 він, знаючи, що на всій території України введено воєнний стан, перебуваючи в приміщенні ТОВ «Омега» («Варус-58») (далі - супермаркет, магазин) на просп. Богдана Хмельницького, 36-А у м. Дніпрі, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів таємно викрав три цукерки по  110 г. із кремово-полуничною начинкою в молочному шоколаді «Milka» (код  7622201410407) та шість по 110 г молочних шоколадок «Exclusive Taitau» (код  4779021230227), частину яких сховав у внутрішню кишеню куртки, а частину тримав у руках, виходячи з приміщення. Коли ОСОБА_7 проходив повз касові зони магазину, охоронець супермаркету «Варус-58» ТОВ «Явір-2005» ОСОБА_8 помітила його спрямованість таємно викрасти чуже майно та, коли він прямував до виходу з  приміщення, почала вимагати зупинитися і повернути викрадене. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії виявлені ОСОБА_8 , не реагував, вирішив відкрито довести злочинний умисел до кінця і продовжив прискорено залишати місце події, незважаючи на вимоги ОСОБА_8 зупинитися, розуміючи, що його дії, спрямовані на  таємне викрадення майна, переросли у відкрите викрадення. 
Таким чином, ОСОБА_7 повторно, умисно, відкрито, з корисливою метою викрав зазначені вище солодощі, які належать потерпілому ТОВ «Омега» (Варус-58), загальною вартістю 1031,10 грн (відповідно до висновку експерта від 15 січня 2025 року № 26/25), після чого на очах у ОСОБА_8 зник з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 20 серпня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 6 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі ставить питання про скасування оскаржуваного рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з  підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та  неправильного застосування кримінального закону в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 .
На думку захисника, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги в частині правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , передчасно погодився із судом першої інстанції, що було вчинено відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а не крадіжку, оскільки в основу обвинувального вироку місцевий суд поклав відеозапис, який таке не  підтверджує, бо не містить звучання, вибірково зазначив показання свідків, навів у  вироку лише ті показання, які вказують на винуватість ОСОБА_9 , не зважив на  показання, що свідчать про недоведеність інкримінованого злочину, суперечність показань свідків.
На переконання захисника, у сукупності з дослідженими доказами наведене підтверджує неможливість визначити, чи діяв ОСОБА_7 відкрито, а тому такі сумніви мають тлумачитися на його користь. 
Апеляційний суд такі доводи не перевірив, дані відеозапису не зіставив із показаннями свідків, тому в оскаржуваній ухвалі формально зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, що вказує про порушення цим судом статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Також зауважує, що апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі безпідставно посилався на  відеозапис з камер відеоспостереження, який не досліджував, тому незрозуміло, як  цей суд установив, що на ньому зафіксовано. Водночас, на переконання захисника, цей  відеозапис, досліджений у суді першої інстанції, не підтверджує, що його підзахисний під час таємного викрадення майна усвідомлював виявлення його дій та  з  метою отримання викраденого майна втікав від переслідування.
За версією захисника, ОСОБА_7 таємно викрадав майно з приміщення ТОВ «Варус-58» і  міг вважати, що робить це непомітно, а тому, вийшовши з приміщення, мав реальну можливість розпорядитися викраденим, у зв`язку із цим його дії підпадають під ознаки таємного викрадення. 
Також захисник звертає увагу, що в апеляційній скарзі він посилався на висновки  Верховного Суду, що стосуються правильності кваліфікації дій особи за аналогічних фактичних обставин, як у цьому кримінальному провадженні, який в ухвалі не зазначив підстав незастосування цих висновків.
Крім того зазначає, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного за пред`явленим                     і зміненим у суді обвинуваченням.
Захисник наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та  правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд обов`язок щодо дослідження та оцінки доказів, що є додатковою гарантією забезпечення права на  справедливий суд, чого в  цьому кримінальному провадженні не зроблено. 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор заперечила щодо задоволення касаційної скарги та просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а подану скаргу - без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та матеріали кримінального провадження, Суд дійшов висновків про таке.
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з  частиною першою статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про  кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При  вирішенні питання про  наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має  керуватися статтями 412 - 414 КПК (частина друга статті 438 КПК).
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із  фактичних обставин справи, встановлених судами першої та  апеляційної інстанцій.
Натомість зазначені обставини, на які посилається в касаційній скарзі захисник, були предметом ретельної перевірки в судах першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК.
Розглянувши це кримінальне провадження, суд першої інстанції засудив ОСОБА_7 за  відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно в умовах воєнного стану, та призначив відповідне покарання.
За приписами статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і  вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під  час  судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в  апеляційному порядку, тому воно, безумовно, повинно відповідати правилам статті 370 КПК.
У статті 419 КПК наведено чіткі приписи про те, що в ухвалі апеляційного суду, крім  іншого, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при  постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При  залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , Суд установив, що суд першої інстанції за наслідком розгляду цього провадження дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину і  за  результатами судового розгляду кваліфікував його дії за частиною четвертою статті  186 КК. 
Переглядаючи вирок за апеляційною скаргою захисника, доводи якої за змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, апеляційний суд відповідно до вимог статті 419 КПК навів переконливі мотиви й підстави, з яких виходив, визнаючи висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК, такими, що ґрунтуються на зібраних у справі та  перевірених безпосередньо під час судового розгляду доказах, обґрунтованими й  належним чином умотивованими. 
Зокрема, таких міркувань апеляційний суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних під час розгляду місцевим судом свідків: 
ОСОБА_10 , за показаннями якої, вона була на своєму робочому місці - касі супермаркету «Варус-58», а обвинувачений проходив повз неї, тримаючи п`ять коробок цукерок. ОСОБА_11 побачила обвинуваченого й побігла за ним із криком: «Стій», на що той не відреагував. Обвинувачений вийшов за двері супермаркету, а охоронець не  наздогнала його. Свідок не бачила обвинуваченого, оскільки він був уже на вулиці коли, охоронець побігла за ним та кричала йому у слід;
ОСОБА_8 , згідно з якими обвинувачений пройшов повз неї і касира та попрямував до виходу з двома коробками цукерок в руках. Коли йому почали кричати: «Стій», він  став бігти. Касирка кричала та кликала її, після цього вона крикнула обвинуваченому: «Стій», він у цей час перебував ще в приміщенні магазину та, не  обернувшись, побіг до виходу. Свідок бігла за обвинуваченим, він перестрибнув дві  сходинки та повернув за ріг. Між ними була відстань близько трьох метрів. Свідок вважала, що обвинувачений чув, коли вона йому кричала. Вони дивилися відеозапис на камерах відеоспостереження;
ОСОБА_12 , який показав суду, що на той час працював у супермаркеті «Варус-58» охоронцем. Коли його зміна закінчилася, бачив обвинуваченого в торговому залі. А  потім, коли переглядав записи з камер, то побачив, як обвинувачений ніс коробки із  цукерками, за ним вибігала ОСОБА_13 . Остання йому поясняла, що чоловік вкрав товар. Саме особа, яка  перебувала в залі судових засідань, була тим чоловіком. Коли свідок дивився відеозапис пізніше, то бачив, що обвинувачений вкрав шоколад. Самостійно він не бачив, як обвинувачений вчиняв крадіжку.
Також суд апеляційної інстанції проаналізував фактичні дані, що містяться: 
- у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 8 січня 2025 року, у якій ОСОБА_14 повідомив, що 7 січня 2025 року о 20:30 невстановлена особа відкрито заволоділа майном магазину «Варус-58»(а. к. п. 9,10);
- у протоколі огляду місця події від 8 січня 2025 року, згідно з яким місцем огляду є  приміщення магазину «Варус-58», що розташований на просп. Богдана Хмельницького, 36-А, в м. Дніпрі (а. к. п. 11 - 14);
- в акті інвентаризації від 8 січня 2025 року, відповідно до якого 7 січня 2025 року в  супермаркеті «Варус-58» проведено інвентаризацію по групах товару, що  перебувають на балансі супермаркету, в ході якої виявлено нестачу викраденого невідомою особою товару. За підсумками інвентаризації, сума нестачі товару з ПДВ становила 1031,10 грн (а. к. п. 24);
- у довідці про спричинений майновий збиток від 8 січня 2025 року (а. к. п. 25);
- у протоколі огляду відеозапису від 8 січня 2025 року, відповідно до якого об`єктом огляду є диск DVD-R з маркуванням «Mymedia 417» з відеозаписом із камер спостереження, які  перебувають у володінні ТОВ «Омега». Під час відкриття відеозапису встановлено, що на диску збережені файли під назвами: «konf 1» розміром 1,12 Мб від 7 січня 2025  року з 20:35:38 по 20:36 (36 секунд); «konf2» розміром 3,90 Мб від 7 січня 2025 року з 20:36:30 по 20:36:46 (16 секунд); «xVR 4_20250107-203643-20250107-203657» розміром 446 Кб у кольоровому вигляді від 7 січня 2025 року з  20:36:43 по 20:36:57 (14 секунд); «ch01_20250107204147» розміром 2,2 Мб у  кольоровому вигляді від 7 січня 2025 року з  20:41:47 по 20:41:56 (9 секунд); «ch04_20250107204152» розміром 2,2 Мб у чорно-білому вигляді від 7 січня 2025 року з  20:41:51 по 20:42:03 (12 секунд); «ch11_20250107204150» розміром 2,80 Мб у  кольоровому вигляді від 7 січня 2025 року з 20:41:51 по 20:42:01 (10 секунд), згідно з  яким за допомогою комбінації Print Screen були зроблені скриншоти з файлів і  за  допомогою комбінації Ctrl+V вставлені в додаток до протоколу огляду відеозапису під назвами фото № 1 - 11 (а. к. п. 32 - 40);
- на диску із відеозаписом від 7 січня 2025 року до протоколу огляду відеозапису від  8 січня 2025 року, на якому наявні сім відеофайлів. З відеофайлів «konf 1.avi», «konf 2.avi», «xVR 4_20250107-20250107-203657.avi», «ch01_20250107204147.mp4», «ch04_20250107204152.mp4», «ch11_20250107204152.mp4» вбачалося, що о 20:35:52 чоловік, одягнений у сині штани, чорну куртку із сумкою через плече, яка висить на  спині, та в шапці чорного кольору, підходить до стелажа із цукерками і бере з полиці коробки із  цукерками. О 20:36:35 цей чоловік повертається до стелажа із  цукерками, деякі коробки із цукерками повертає на полицю, бере інші та йде. О 20:36:55, тримаючи в руках коробки із цукерками, кладе частину з них собі під куртку, а інші тримає в руках й о 20:41:51 проходить касову зону. О 20:41:50 цей чоловік, тримаючи в руках коробки з цукерками, виходить за касову зону, за ним на відстані одного метра йде жінка, яка  його окликає і  показує своє посвідчення. Чоловік, почувши окрик жінки, починає бігти, жінка біжить за ним. О 20:41:57 чоловік, тримаючи в руках коробки із цукерками, вибігає із дверей магазину та звертає за ріг, жінка біжить за ним і, не наздогнавши його, повертається до  приміщення магазину (а. к. п. 41);
- у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 8 січня 2025 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 у присутності понятих упізнала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за формою обличчя, формою носа і губ, зачіскою та  іншими ознаками в їх сукупності (а. к. п. 49 - 51);
- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 8 січня 2025 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 у присутності понятих упізнала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за загальними рисами обличчя, формою чола, носа (а. к. п. 56 - 58);
- висновку експерта від 15 січня 2025 року № 26/25, яким станом на 7 січня 2025 року встановлена ринкова вартість досліджуваних об`єктів, а саме цукерок із кремово-полуничною начинкою в молочному шоколаді «Milka» вагою 110 г (код 7622201410407) у  кількості трьох штук - 431,70 грн і шоколаду молочного «Exclusive Taitau» вагою 110 г (код 4779021230227) у кількості шість штук - 599,40 грн (а. к. п. 97 - 102).
Таким чином, проаналізувавши докази, на підставі яких у цій справі суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 , з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, апеляційний суд обґрунтовано погодився з ним та зробив правильний висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» у відкритому викраденні чужого майна.
Апеляційний суд не встановив порушень вимог кримінального процесуального закону чи  неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які  б  давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції і закриття кримінального провадження за пунктом 2 частини першої статті 284 КПК, як  про  це  наполягав в апеляційній скарзі захисник.
Тому апеляційний суд належно проаналізував усі зауваження захисту в апеляційній скарзі на наявність, на його думку, достатніх доказів про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК, і, ретельно перевіривши їх зміст та  матеріали кримінального провадження, обґрунтовано залишив скаргу без  задоволення як безпідставну.
Постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК. Суд погоджується з наведеними в рішенні висновками та звертає увагу на те, що  більшість доводів касаційної скарги захисника зводиться до незгоди з  наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів.
Викладені в ухвалі апеляційного суду мотиви визнання доводів сторони захисту безпідставними є обґрунтованими та належним чином вмотивованими. Доводів, які  би  свідчили, що справу суд апеляційної інстанції розглянув з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, у касаційній скарзі захисника не наведено. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам статей 419, 370 КПК.
Доводи захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за статтею 186 КК, оскільки останній не усвідомлював, що його дії під час викрадення майна були помічені іншими особами, є безпідставними.
Для відмежування крадіжки від грабежу слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, кваліфікуються як  грабіж.
Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою зумовлюється тим, що  грабіжник не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для  сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких  перебуває майно. 
При постановленні оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що у матеріалах справи достатньо даних, що ОСОБА_7 усвідомлював виявлення його дій та з метою отримання майна втікав від  переслідування.
Так, судами попередніх інстанцій було враховано те, що:
-          з показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_8 видно, що, помітивши як ОСОБА_7 проходить через касову зону з неоплаченим товаром,  ОСОБА_8 кричала йому: «Стій», і намагалася наздогнати, проте він, почувши крики, побіг з  приміщення супермаркету, тримаючи в руці викрадене;
-          показання зазначених осіб також підтверджувалися даними відеозапису з камер спостереження супермаркету «Варус-58», згідно з якими ОСОБА_7 на крики працівника магазину відреагував втечею (прискорився та з викраденим вибіг із  магазину);
-           оцінка наведених доказів свідчила про те, що працівники магазину помітили викрадення ОСОБА_7 і намагалися його зупинити, проте засуджений, утримуючи викрадене, втік, водночас сам ОСОБА_7 чув крики працівників магазину та розумів (не міг не розуміти), що його злочинні дії помітили інші особи, про що свідчить його  поведінка, а саме після криків: «Стій» ОСОБА_7 не  зупинився, а прискорив рух та почав бігти.
З огляду на зазначене, дії ОСОБА_7 отримали правильну юридичну оцінку за частиною четвертою статті 186 КК як відкрите викрадення чужого майна.
Стосовно доводів касаційної скарги захисника в частині повторного дослідження в  судовому засіданні апеляційного суду доказів Суд вважає за необхідне зазначити про  таке.
Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх  встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і  процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що  підлягають з`ясуванню під  час ухвалення судового рішення.
Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку цього суду в межах апеляційної скарги, а тому його повноваження з дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів. 
Відповідно до частини третьої статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які  не  досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що  оскаржується.
Тому відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про  дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, про помилковість якої і зазначає сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для  використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями частини третьої статті 404 КПК.
За таких обставин, за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню частини третьої статті 404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без  дотримання принципів, закріплених у положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в  повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.
Стосовно доводу захисника про те, що апеляційний суд не спростував вибірковості показань свідків та про їх суперечність Суд акцентує, що КПК не передбачає обов`язку суду дослівно викладати у вироку показання свідків. Таке джерело доказів відображається судом в обсязі, необхідному для встановлення істини у кримінальному провадженні. 
Суд зазначає, що з огляду на зміст технічних записів судових засідань, показання свідків викладено у вироку з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено їх  сутнісну (змістовну) складову, що має значення для встановлення судом обставин, які  підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до статті 91 КПК, і  це свідчить про відсутність порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час перегляду апеляційним судом.
Також є неспроможними доводи касаційної скарги щодо суперечності в даті вчинення злочину, у врученій ОСОБА_7 підозрі та в обвинуваченні, оскільки відображення в  змісті підозри того, що він вчинив злочин у 2024, а не 2025 році, не є підставою вважати, що  за  пред`явленим обвинуваченням, яке змінено в цій частині в суді, він не набув статусу підозрюваного, та не вказує на сумніви в конкретності й обґрунтованості висунутого й згодом зміненого і доведеного в суді обвинувачення.
Одночасно Суд звертає увагу на те, що практика (правові висновки) Верховного Суду, на  яку посилається захисник у касаційній скарзі, має розбіжності у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, а тому посилання захисника на постанови Верховного Суду є необґрунтованими.
З огляду на наведене ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованою й  умотивованою і за змістом відповідає приписам статей 370, 419 КПК, у ній зазначено відповідні підстави і положення закону, якими керувався цей суд, постановляючи рішення.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановленого апеляційним судом у кримінальному провадженні рішення, сторона захисту в касаційній скарзі не навела.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були би підставами для скасування чи зміни оспорюваної ухвали, як про це зазначено в касаційній скарзі, під  час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не було встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною і  оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                       ОСОБА_3