ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2026
Справа № 522/22176/25
Провадження № 2/522/411/26
Приморський районний суд м. Одеси у склад головуючого - суддя Ярема Х.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

ВСТАНОВИВ:
03.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 .
Позивач просить суд: 
стягнути 25 000 грн. безпідставно набутих коштів.
11.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця знаходження ( АДРЕСА_1 ). Конверт повернувся до суду неврученим з причин "за закінченням терміну зберігання". Відповідач, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином.
На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Позивач звернення до суду пояснює тим, що 21.06.2025 він під час оплати за товар (стеки) помилково ввів неправильні банківські реквізити, внаслідок чого перерахував 25 000 грн. не продавцю стеків, а на рахунок ФОП ОСОБА_2 . Відповідач відмовляється повернути кошти, незважаючи на звернення позивача. Вважає ці кошти безпідставно набутими.
Судом встановлено такі обставини справи.
Згідно з платіжною інструкцією № 2.189214079.1 від 21.06.2025 ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) сплатив на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 ) 25 000 грн. за товар згідно з рахунком 506 від 21.06.2025. 
23.07.2025 ОСОБА_1 , діючи через адвоката Кирилюк Т.А., направив поштою (відправлення № 5800111782479) вимогу повернути 25 000 грн., як помилково відправлені у строк до 31.07.2025. Поштове відправлення повернуте «за закінченням терміну зберігання».
Висновки суду.
Предметом позову є стягнення коштів, а його підставами, - гроші отримано відповідачем без достатніх правових підстав. 
Сплата позивачем 21.06.2025 на рахунок відповідача 25 000 грн. підтверджується платіжним документом. З цього документу видно, що оплата була за товар згідно з рахунком 506 від 21.06.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Виходячи із норм ст. 1212 ЦК України правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків
Згідно з частинами 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.
Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК Українитільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
За змістом статті 1212 ЦК України у правовідносинах у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави праву потерпілого кореспондує зобов`язання особи, яка набула це майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.
Отже,вирішення судом спору щодо повернення безпідставно набутого майна,вимагає встановлення наявності чи відсутності договірного характеру спірних правовідносин.
Отже, вирішення судом спору щодо повернення безпідставно набутого майна, вимагає встановлення наявності чи відсутності договірного характеру спірних правовідносин.
ОСОБА_1 зазначає, що між ним та ОСОБА_3 , якому він заплатив гроші за товар, відсутні договірні відносини щодо придбання позивачем стеків, оскільки він сам помилково ввів реквізити відповідача для перерахунку коштів..
Разом з тим позивач не надав доказів, що рахунок 506 від 21.06.2025, на підставі якого позивач здійснив оплату за товар у сумі 25 000 грн., виставлений не відповідачем, а іншою особою. Не надає доказів, що все таки товар він не купив у відповідача.
Також посилається на те, що переведення ним коштів на рахунок відповідача було помилковим, оскільки він мав намір перевести ці кошти іншому адресату. 
Частина 2 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» передбачає, що саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. 
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 справа № 390/34/17).
Отже, сплачуючи 25 000 грн. позивач помітити і знав, що сплачує кошти відповідачу. Знав, що між ними відсутні зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача тепер є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). Крім того, позивач не довів, що у нього з відповідачем були відсутні договірні відносини щодо оплати рахунку за товар №506 від 21.06.2025, не довів, що ніякого товару у відповідача він не купив і не отримав.
Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 02.02.2026.
Суддя Ярема Х.С.