Справа № 591/12413/25
Провадження № 2/591/3192/25

Рішення
Іменем України
19 січня 2026 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді Зері Ю.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрпроммонтаж», вул. Петра Курінного, буд. 2А, офіс 4, м. Київ, місцезнаходження вул. Герасима Кондратьєва, буд. 127/1, офіс 5 м. Суми, код ЄРДПОУ 41802758, про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату,
установив:
31.10.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Будівельна компанія «Укрпроммонтаж» та відповідно до наказу № 28-к/тр від 14.08.2025 була звільнена з роботи за угодою сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). Станом на день звільнення відповідач нарахував, але не виплатив позивачці заробітну плату у сумі 33753,96 грн. У зв`язку з тим, що заборгованість по заробітній платі залишається несплаченою, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь 33753,96 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 113864,80 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2025 матеріали справи передані для розгляду судді Зері Ю.О.
Ухвалою суду від 04.11.2025 позов був залишений без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог судової ухвали позивачка виконала її вимоги, подала до суду заяву про усунення недоліків з доказами їх усунення.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.11.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи по суті постановлено розпочати з 17.12.2025, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
09.12.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, позов визнав частково, а саме визнав суму заборгованості за нарахованою, але не виплаченою позивачці заробітною платою у розмірі 33753,96 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків відповідач зазначив, що з урахуванням середньоденної заробітної плати за 51 робочий день позивачкою мала б бути нарахована сума 82958,64 грн, водночас з посиланням на скрутне фінансове становище, викликане загальновідомими несприятливими умовами ведення бізнесу, пов`язаних із збройною агресією РФ, неможливістю отримати кредит, відсутністю обігових коштів у підприємства, відповідач зазначав про можливість зменшення суми компенсаційних виплат за затримку розрахунків з позивачкою. Також у відзиві відповідач наголошував на намірах ініціювати вирішення даного спору шляхом укладення мирової угоди з позивачкою.
Станом на дату розгляду справи доказів вирішення спору мирним шляхом до суду не подано.
Заяв про розгляд справи з проведенням судового засідання чи будь-яких інших заяв від сторін до суду не надходило.
У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що у період з 05.05.2025 по 14.08.2025 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Будівельна компанія «Укрпроммонтаж», про що свідчать відомості з трудової книжки позивачки.
Наказом №28-к/тр від 14.08.2025 позивачку звільнено з підприємства за угодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України, що також підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповненої 06.08.2004, а також копією зазначеного вище наказу.
Як зазначено у позовній заяві та не заперечується відповідачем, останній має заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі, яка підлягала виплаті їй при звільненні, у розмірі 33753, 96 грн.
У відповідності до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і у повноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Частиною першою статті 116 КЗпП України у свою чергу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Судом встановлено, що у день звільнення позивачкивідповідачем не було виплачено належних їй як звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, вимоги ОСОБА_1 в цій частині відповідачем визнаються, при цьому доказів проведення відповідних розрахунків до суду не подано, відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 33753,96 грн заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі підлягають задоволенню.
Щодо вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 113864,80 грн середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні, суд зазначає наступне.
Згідно відомостей трудової книжки позивачка 14.08.2025 звільнена за угодою сторін – пункт 1 статті 36 КЗпП України з ТОВ «БК «Укрпроммонтаж». Даний факт підтверджується також копією наказу № 28-к/тр про звільнення за угодою сторін від 14.08.2025, наявною у матеріалах справи.
Судом встановлено, що при звільненні позивачки у порушення вимог статті 116 Кодексу законів про працю України роботодавцем не було здійснено їй виплату усіх належних сум. 
Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених статтею 117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Згідно розрахунків позивачки середній заробіток за період з дня звільнення по 25.10.2025 становить 113864,80 грн (середньоденний заробіток 1626,64 грн* 70 календарних днів = 113864,80 грн). 
Відповідач у свою чергу вважає розрахунки позивачки помилковими, оскільки нею безпідставно проведені нарахування середнього заробітку за календарні, а не за робочі дні, а тому з у рахуванням періоду розрахунку та кількості робочих днів у цьому періоді розмір компенсаційних виплат мав складати 82958,64 грн.
Крім цього відповідач у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу справедливості та співмірності, просив врахувати, що внаслідок негативних факторів, пов`язаних із збройною агресією РФ проти України, підприємство вимушене вживати додаткових заходів для пошуку нових замовлень на виконання робіт, несприятливі умови для ведення бізнесу вплинули на спроможність контрагентів відповідача до своєчасного та повного розрахунку за виконані Товариством роботи. На сьогоднішній день Товариство активну господарську діяльність не здійснює, спроби отримання кредитів з метою проведення розрахунків з позивачкою виявились безрезультатними, у зв`язку з чим у діях відповідача відсутній умисел на несвоєчасну виплату заробітної плати позивачеві.
У відповідності до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. 
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Як встановлено у ході розгляду справи, відповідачем всупереч вимог статті 116 КЗпП України не було виплачено у день звільнення позивача усі належні йому суми.
Як вбачається із змісту відзиву на позов, відповідач внаслідок загальновідомих фактів активної збройної агресії РФ проти України зазнав негативного впливу, внаслідок чого активну господарську діяльність не проводить, обігові кошти на розрахунковому рахунку Товариства на день звільнення позивачки були відсутні, відповідач не має наміру ухилятись від виконання обов`язків як роботодавця, однак він з об`єктивних причин не може на даний час сплатити існуючу заборгованість позивачці, хоча вживає відповідних заходів для вирішення цього питання.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Відповідних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) та неодноразово підтверджених Верховним Судом, зокрема у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 569/7584/18, від 08 липня2020 року у справі № 761/17815/18, від 08 липня 2020 року у справі № 569/13794/18, від 29 липня 2020 року у справі № 212/6331/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 152/1957/15-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 332/3682/17, від 29 березня 2021 року у справі № 760/23306/17,від 16 квітня 2021 року у справі № 761/11253/19, від 09 червня 2021 року у справі № 213/817/20, від 09 червня 2021 року у справі № 213/719/20.
Також суд враховує правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23.
З огляду на вказане, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, а також загальновідомі обставини щодо наявності негативного впливу наслідків триваючої збройної агресії на економіку, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення виплати ним належних при звільненні позивачки сум у розмірі 15000,00 грн. Така сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих її втрат, які розумно можна було б передбачити.
За таких обставин вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 15000,00 грн. 
Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підставі статті 141 ЦПК України позивачці за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.
Також відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
постановив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрпроммонтаж» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрпроммонтаж», вул. Петра Курінного, буд. 2А, офіс 4, м. Київ, місцезнаходження вул. Герасима Кондратьєва, буд. 127/1, офіс 5 м. Суми, код ЄРДПОУ 41802758 на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 33753,96 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.08.2025 по 25.10.2025 у розмірі 15000,00 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.
В іншому відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрпроммонтаж», вул. Петра Курінного, буд. 2А, офіс 4, м. Київ, місцезнаходження вул. Герасима Кондратьєва, буд. 127/1, офіс 5 м. Суми, код ЄРДПОУ 41802758 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Видати виконавчі листи після набрання рішенням законної сили.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрпроммонтаж», вул. Петра Курінного, буд. 2А, офіс 4, м. Київ, місцезнаходження вул. Герасима Кондратьєва, буд. 127/1, офіс 5 м. Суми, код ЄРДПОУ 41802758.

Суддя  Ю.О.Зеря