ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/187/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/3181/25 Категорія: на ухвалу 	Кравченко Т. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павленка Сергія Івановича на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2025 року про повернення заяви у справі за заявою ОСОБА_1 , представник заявника - адвокат Павленко Сергій Іванович, особа, щодо якої вирішується питання про визнання недієздатною - ОСОБА_2 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, Будищенський психоневрологічний інтернат, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою.
В обґрунтування заяви вказує, що її брат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб і їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_4 ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них у шлюбі народився син ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у віці 23 років.
17.10.1987 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 і їй присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».
Дітей у шлюбі подружжя не мало.
В кінці 90-х років у ОСОБА_2 почалися проблеми зі здоров`ям.
Згідно акт огляду МСЕК №1433 від 06.07.2000 року їй було встановлено діагноз: органічне враження центральної нервової системи внаслідок нейроінфекції.
Після повторного огляду 06.07.2000 року їй було встановлено другу групу інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2 ЧК №020597 від 06.07.2000 року. 
З 28.04.2006 року ОСОБА_2 перебуває на повному державному утриманні в Будищенському психоневрологічному інтернаті.
Рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною судом не приймалось.
Відповідно до висновку ВЛК КНП «Звенигородська центральна районна лікарня», оформленою довідкою №268 від 14.04.2023 року, ОСОБА_2 встановлено діагноз: органічний шилоподібний розлад.
За весь час перебування в інтернаті, даною установою не ініціювалось питання про визнання її судом недієздатною та призначення їй опікуна.
У той же час, як відсутність опікуна унеможливлює забезпечення особистих немайнових і майнових прав ОСОБА_2 .
Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради №21 від 11.03.2024 року визнано доцільним призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном над її невісткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інвалідом другої групи, потребуючою постійного стороннього догляду.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд:
-визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 недієздатною;
-встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опіку та призначити над нею опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2025 року заяву повернуто особі, яка її подала.
Ухвала суду мотивована тим, що з поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї ОСОБА_2 , оскільки не проживає разом з нею, не пов`язана спільним побутом та не має взаємних прав та обов`язків. Також ОСОБА_1 не відноситься до близьких родичів ОСОБА_2 , відносно якої просить вирішити питання недієздатності.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Павленко С.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, тому просила її скасувати, а матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 , неповнорідна сестра її померлого чоловіка, є єдиною родичкою ОСОБА_2 та з метою захисту її особистих немайнових і майнових прав звернулася до суду із вказаною заявою.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить визнати недієздатною ОСОБА_2 , яка 16.02.1985 року уклала шлюб з її братом ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому ОСОБА_1 зазначає, що 17.10.1987 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , а з 28.04.2006 року ОСОБА_2 перебуває на повному державному утриманні в Будищенському психоневрологічному інтернаті.
Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).
Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя (стаття 25-1 КЗпП України).
Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Члени сім`ї: особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фактично неповнорідною сестрою покійного чоловіка ОСОБА_2 . 
Колегія суддів доходить висновку, що вказана особа не може вважатися членом сім`ї ОСОБА_2 у розумінні частини першої статті 296 ЦК України, не є її близькою родичкою, а тому не є суб`єктом, який має право звертатися до суду із заявою про визнання особи недієздатною. 
Крім того, як видно з долучених доказів у ОСОБА_2 є чоловік ОСОБА_8 , шлюб з яким не розірвано. Тобто твердження про те, що заявник є єдиною родичкою ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам справи. 
Відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції, що заяву про визнання особи недієздатною подано ОСОБА_1 , яка не може бути заявником у даній справі, є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 35, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павленка Сергія Івановича - залишити без задоволення.
Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді